Номер провадження: 22-ц/785/3114/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання покупцем за договором, визнання права власності,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів та просив ухвалити рішення, яким договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 30.06.2015 року визнати удаваним в частині зазначення покупцем ОСОБА_2, визнати його покупцем за вищевказаним договором, визнати його право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,6 кв.м., стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір (а. с. 2-4).

В обґрунтування позову посилався на те, що в 20.12.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу спірної квартири. Основний договір купівлі-продажу повинен був бути укладений 10.06.2007 році, за ціною 219 000 гривень, що було еквівалентно 43 000 доларів США. На виконання умов договору ОСОБА_4 було передано грошові кошти у розмірі 34 000 доларів США. Після цього, позивач з родиною переїхали до квартири, ним було виконано всі необхідні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Посвідчити договір нотаріально сторони були позбавлені можливості, оскільки на квартиру ухвалою Малиновського районного суду від 18.01.2007 року було накладено арешт у звязку з розглядом справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну квартиру. Після прийняття рішення по вказаній справі та зняття арешту, ОСОБА_3 було виплачено ОСОБА_4 залишок коштів від повної суми вартості вказаної квартири у розмірі 8 500 доларів США, а 2 000 доларів США було передано при оформленні нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири 30.06.2015 року. На момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 мав непогашені заборгованості за кредитними договорами, тому за його проханням договір було оформлено на його товариша ОСОБА_2, одразу після нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 видав на імя дружини ОСОБА_3 довіреність на право розпорядження квартирою. Проте, в жовтні 2015 року відповідач скасував видану довіреність та заявив про намір продажу спірної квартири, уникає особистих зустрічей, у звязку із чим позивач вимушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2015 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 (а. с. 24).

Ухвалою суду від 16 листопада 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_6 (а. с. 30).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, укладений 30.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 163, удаваним з моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_2 Визнано ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, укладеного 30.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим у реєстрі за № 163. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 3 058,43 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 893,20 гривень. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 3 058,43 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 893,20 гривень (а. с. 119-123).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 127-131).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було підписано попередній договір, в якому зафіксовано намір вказаних осіб укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, визначено ціну продажу, зафіксовано факт передачі ОСОБА_3 ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 173 000 гривень, що було еквівалентно 34 000 доларів США (а. с. 5).

ОСОБА_3 з сімєю переїхав до вказаної квартири, де мешкає до теперішнього часу.

30.06.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 163, за умовами якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 вказану квартиру за 611 686 гривень (п. 1.2., 3.1. договору). Також в договорі зазначено, що вказану суму продавець отримав від покупця повністю, розрахунок відбувся з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України, Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 року (а. с. 9-10).

30 червня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 було видано нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження спірної квартири на імя ОСОБА_8 (а. с. 17).

Обґрунтовуючи свої вимоги та посилаючись на приписи ст. 235 ЦК України, ОСОБА_3 вказував на те, що спірна квартира була придбана за його кошти, а з огляду на те, що у нього наявна заборгованість за кредитним договором перед банківськими установами, договір купівлі-продажу спірної квартири, на його прохання, був оформлений на імя його знайомого ОСОБА_2, який формально був зазначений покупцем у договорі. Проте, на початку жовтня цього року ОСОБА_2 повідомив, що він не буде дотримуватися домовленостей, скасував довіреність, видану на імя ОСОБА_8 та пояснив, що збирається продати квартиру і розпорядитися грошима на власний розсуд.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За змістом вказаних норм не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Отже, пояснення свідків не можуть вважатися допустимими доказами по цій справі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу від 30 червня 2015 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_5.

Вважаючи вказаний договір удаваним правочином у частині покупця, ОСОБА_3 посилався на те, що насправді він повинен бути визначений покупцем вказаної квартири, оскільки він її придбав за особисті кошти.

На підтвердження факту отримання коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_3 за вказану квартиру, позивач надав суду відповідні розписки, копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 32, 33).

В той же час, вирішуючи спір по суті, у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України суд залишив поза увагою те, що для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Оскільки, ОСОБА_3 не був стороною оспорюваного договору, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що воля ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була направлена на приховування іншого правочину, висновок суду про застосування до спірних правовідносин ст. 235 ЦК України є передчасним.

Більше того, визнання правочину удаваним в частині укладеної угоди, у даному випадку в частині покупця, суперечить приписам ст. 235 ЦК України, оскільки з підстав, передбачених вказаною нормою, угода може бути визнана недійсною лише у повному обсязі, а не частково.

Оскільки ОСОБА_3, обґрунтовуючи свій позов, посилався на те, що спірна квартира була придбана відповідачем для нього та на його кошти, то визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця можливе з інших, ніж передбачених ст. 235 ЦК України, підстав.

У порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не роз'яснив право ОСОБА_3 на уточнення позовних вимог та ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання покупцем за договором, визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_9