АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1848/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І., Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_6, -

в с т а н о в и л а :

Головний державний виконавець Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, посилаючись на те, що на виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться виконавче провадження № 51243787 від 27 травня 2016 року на підставі виконавчого листа № 712/3536/16-ц виданого 23 травня 2016 року Соснівським районним судом м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 440 000 грн.

Державний виконавець вказує, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, в зв'язку із чим і звернувся до суду із вказаним поданням.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 року подання державного виконавця задоволено та тимчасово обмежено право виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 до закінчення виконавчого провадження № 51243787 від 27 травня 2016 року за виконавчим листом № 712/3536/16-ц виданого 23 травня 2016 року Соснівським районним судом м.Черкаси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання у повному обсязі, вказуючи на необгрунтованість оскаржуваної ухвали, її постановлення з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції, постановляючи 29 червня 2016 року ухвалу про задоволення подання державного виконавця та тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, виходив з того, що боржник належним чином обізнаний про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання рішення про стягнення з нього 440 000 грн., обізнаний з покладеними на нього судовим рішенням обов'язками, оскільки розгляд справи відбувався в його присутності, ігнорує вимоги державного виконавця, не вживає ніяких заходів щодо повного або часткового погашення боргу, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межи України - до виконання зобовязань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Колегія суддів звертає увагу, що подання про тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, у зв'язку із чим в поданні державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду ОСОБА_6 міститься саме таке обгрунтування, про яке вказано і в оскаржуваній ухвалі суду від 29 червня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавчий лист, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси від 23 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 440 000 грн. (а.с. 47)

27 травня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.48)

30 травня 2016 року державним виконавцем було направлено боржнику ОСОБА_6 постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано у строк до семи днів добровільно виконати рішення суду.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що рішення районного суду від 15 квітня 2016 року боржник не отримував, оскільки з 16 квітня 2016 року по 01 липня 2016 року перебував за межами України, як і не отримував постанов державного виконавця, а відразу після повернення в Україну боржник звернувся до суду, де і отримав вже оскаржувану постанову суду про обмеження його у виїзді за кордон.

Проте такі доводи апелянта колегія суддів оцінює критично, оскільки про свої зобов'язання перед стягувачем ОСОБА_7 у вигляді боргу у 440 000 грн. був обізнаний, оскільки був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи та проголошення рішення 15 квітня 2016 року.

Вказане рішення суду набрало законної сили, а матеріали справи не містять доказів щодо його оскарження у встановленому законом порядку боржником.

В той же час, будучи обізнаним про свої боргові зобов'язання перед ОСОБА_7, ОСОБА_6 не вжив заходів щодо добровільного виконання рішення суду чи будь-яких дій щодо узгодження із стягувачем умов погашення боргу, а вже 16 квітня 2016 року виїхав за межі України.

Із матеріалів подання вбачається, що за вказаних обставин 30 травня 2016 року звернувся до державного виконавця із завою про необхідність звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів приймає до уваги те, що державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій у порядку ст. 11 та ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» з часу відкриття виконавчого провадження 27 травня 2016 року до звернення державного виконавця до суду з поданням 13 червня 2016 року, зокрема направлено запити до відповідних установ та отримано інформації щодо наявного у боржника майна, накладено арешту на майно та отримання відомостей про отримання пенсії.

Доводи апелянта щодо проведення державним виконавцем вказаних дій протягом короткого строку і вказівку на такі дії як суспільно небезпечні колегія суддів оцінює критично, оскільки державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Своєчасність, оперативність та повнота вчинення державним виконавцем передбачених законом дій щодо належного виконання рішення суду не свідчить про зловживання державного виконавця своїми службовими правами та обов'язками.

Посилання апелянта на оплату ним заборгованості у добровільному порядку у формі внесення двох платежів від 05 липня 2016 року та 25 липня 2016 року на суму 50 грн. в порівнянні із загальною сумою боргу, бажання останнього погашати заборгованість шляхом здійснення списань із пенсії, колегія суддів відхиляє, оскільки такі дії були вчинені останнім вже після постановлення оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянта на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон перешкоджає йому заробляти гроші для погашення боргу перед ОСОБА_7, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки рішення суду було ухвалено 15 квітня 2016 року, а по 02 липня 2016 року боржником не було сплачено у рахунок погашення заборгованості жодної суми, що свідчить про ухиляння від виконання рішення суду, хоча боржник ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю, в тому числі працював найманим працівником за трудовим договором закордоном. (а.с. 87)

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання рішення суду, тому тимчасове обмеження його виїзду за межі України є засобом впливу на боржника.

Виконання будь-якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

Таким чином, ухиляння ОСОБА_6 від виконання боргових зобов'язань перед ОСОБА_7 за виконавчим документом № 712/3536/16-ц, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 1 ч. 1 ст.312, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :