АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22-ц/793/1936/16
Соснівський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

27 липня 2016 р. м. Черкаси

Суддя судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області Міщенко С. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про порушення прав споживача, невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства України, спонукання внесення змін до договору та проведення перерахунку, -

в с т а н о в и в :

До Апеляційного суду Черкаської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З журналу судового засідання вбачається, що 30 червня 2016 року при проголошенні рішення апелянт - ОСОБА_2 був присутній /а.с. 89 т.3/.

Апеляційна скарга була подана ОСОБА_1, ОСОБА_2 до суду першої інстанції 18 липня 2016 року /а.с. 103 т.3/, тобто з пропущенням строку апеляційного оскарження. При цьому апелянти не ставлять питання про можливість поновлення строку апеляційного оскарження з підстав визначених законом.

Суд з власної ініціативи не вповноважений вирішувати питання про поновлення строку, якщо про це не просить сторона.

Частиною 2 статті 72 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно ч. 1 ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦКП України, апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Ч. 2 ст. 297 ЦПК України передбачено, що по апеляційній скарзі не може бути відкрито провадження, якщо при її подачі не сплачено судовий збір.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами та доповненнями від 03.09.2015 року), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У п.21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надано роз'яснення, що законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми (підпункти 6, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).

У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2 оскаржують рішення ухвалене судом першої інстанції ,як в частині первісного позову , який має майновий характер, так і в частині зустрічного позову - немайнового характеру.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

Порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Аналогічним чином вирішується й питання сплати судового збору за подання апеляційних чи касаційних скарг у відповідних справах.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Пунктом 13 згаданої Постанови передбачено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами та доповненнями від 03.09.2015 року), за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подачу позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата становить - 1 378,00 грн.

Ціна позову була визначена позивачем в сумі 16 686,62 доларів США (в гривневому еквіваленті 362 335,51 грн. за курсом НБУ на 05.08.2015р. 21,714134) /т.1 а.с.1/.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції позов задовольнив, стягнув з відповідачів солідарно 16 324,38 дол. США заборгованості за договором кредиту,

4 599,92 грн. пені та штраф в сумі 3 265,81 грн. і, виходячи з розміру задоволеного первісного позову стягнув з відповідачів до спеціального фонду Державного бюджету

3 702грн. судового збору від сплати якого був звільнений позивач.

У задоволенні 4-х позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про порушення прав споживача, невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства України, спонукання внесення змін до договору та проведення перерахунку - суд відмовив в повному обсязі.

Відповідно, враховуючи вимоги апеляційної скарги при подачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційної скарги до сплати судового збору підлягає: за оскарження рішення в частині первісного позову сума в розмірі 4 072, 20 грн. ( 3 702 Х 110%) та за оскарження рішення в частині вимог зустрічної позовної заяви сума в розмірі 2 425,28 грн. (1 378 грн. Х0,4 = 551,20 грн. х 4= 2 204,80 грн. /сума яку ОСОБА_1 повинен був сплатити за кожну вимогу немайнового характеру при подачі зустрічного позову/ х 110 % = 2 425,28 грн.).

А всього ОСОБА_1, ОСОБА_2 зверталися з апеляційною скаргою, мали сплатити судового збору на загальну суму 6 497,48 грн., але не сплатили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначають про наявність пільг щодо звільнення від сплати ними судового збору в даній категорії справи та вказують, що відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вивчивши доводи апеляційної скарги в частині звільнення апелянтів щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, вважаю їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, якими врегульовано дане питання.

У абзаці 2 п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також роз'яснено, що до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір". При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Це не виключає застосування до сторін спору положення статті 82 ЦПК щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 17 частини першої статті 5 Закону було передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян.

Також, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій пункт 17 відсутній.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним зустрічним позовом 10.03.2016р. /т.1 а.с.100/ , а з апеляційною скаргою на рішення суду - 18 липня 2016 року, тобто на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено як звільнення від сплати судового збору позивачів - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, так і звільнення позивачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати , - є Закон України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, підлягають застосуванню при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, посилання ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення їх від сплати судового збору з посиланням на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги , а , в частині вимог по первісному позову зазначені ними норми на відповідав взагалі не розповсюджуються і не розповсюджувалися до внесення вказаних змін у законодавство, що регулює це питання. Що узгоджується також і з позицією Верховного Суду України, застосованою при вирішенні ним аналогічних питань у справах № 6-36ц16 від 09 лютого 2016 року, № 6-341ц16 від 15 лютого 2016 року, № 6-114ц16 від 09 березня 2016 року.

Інших підстав для звільнення від сплати судового збору, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», апелянтами зазначено не було.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Але апелянтами не подавалося до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору , зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з наданням доказів неплатоспроможності та відсутності можливості сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення у вказаному розмірі, а саме підтвердження розміру сукупного доходу за минулий рік. А з власної ініціативи та при відсутності належних доказів неплатоспроможності сторони , відповідно до ст.10-11,82 ЦПК України суд вирішити це питання не може.

Тому, відповідно до вимог ст.297 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 має бути залишена без руху на строк до 15 серпня 2016 року , але не більше тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали, для усунення вказаних вище недоліків ( подання мотивного клопотання про поновлення строків для подачі апеляційної скарги та доказів сплати судового збору в сумі 6497,48грн. або клопотання про відстрочку, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з наданням доказів неплатоспроможності та відсутності можливості сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення у вказаному розмірі).

Інакше, у разі невиконання вимог ухвали, відповідно до вимог ст.297,121 ЦПК України апеляційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута апелянтам.

Керуючись ст. ст. 121, 294, 297 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року - залишити без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали, до 15 серпня 2016 року, але не пізніше тридцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали направити апелянтам для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Міщенко