АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Братіщевої Л.А.
суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.
секретар: Маслова К.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника відповідача КП ДОР «Криворізьке БТІ» - Тертілової Світлани Володимирівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», третя особа - ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, -
В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (надалі - КП ДОР «Криворізьке БТІ»), в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради трудящих від 10.08.1948 року № 478 ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка під індивідуальну забудову по АДРЕСА_1, при цьому на плані присадибної ділянки та проекті будинку того часу значиться розмір земельної ділянки 1000 кв.м. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7 та розподілу майна подружжя, за рішенням суду кожному із них виділено в рівних долях частку домоволодіння та земельної ділянки.
Вона в порядку спадкування є власницею домоволодіння АДРЕСА_2, яке розташоване на земельній ділянці, виділеній за рішенням суду ОСОБА_7 і площа якої має становити 500 кв.м. Однак, відповідачем КП ДОР «Криворізьке БТІ» на схематичному плану від 08.07.1974 року безпідставно змінено схематичний план від 24.05.1961 року та зменшено площу земельної ділянки до 376 кв.м, у зв'язку з чим просила суд визнати недійсним схематичний план від 08.07.1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2, складений КП ДОР «Криворізьке БТІ», де власником є ОСОБА_1
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2016 року в позові ОСОБА_1 до КП ДОР «Криворізьке БТІ», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним схематичного плану від 08.07.1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2, де власником є ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Вважає, що судом не досліджено надані нею докази, які документально підтверджують 500 кв.м. земельної ділянки за її домоволодінням, а саме: акт від 30.08.1966 року, у змісту якого визначена достовірність зареєстрованих в БТІ за нею прав на нерухоме майно та розмір земельної ділянки 500 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, а також лист Горкомунхоза від 04.05.1966 року, з якого вбачається розмір земельної ділянки 500 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, де власником є вона та складено схематичний план станом на 1966 рік.

Крім того, на думку позивача, судом безпідставно встановлена обставина, що, домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 володіють три власника - вона та сім'я ОСОБА_6, оскільки сім'я ОСОБА_6 є землекористувачами за домоволодінням АДРЕСА_1, а вона - за домоволодінням АДРЕСА_2.

Також позивач зазначає, що судом проігноровано її право на витребування від відповідача оригіналу рішення Товариського суду пос. Победа Дзержинського району м. Кривого Рогу, який не було виконано та викликає сумнів у його проведенні.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач КП ДОР «Криворізьке БТІ»просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що спірний схематичний план від 08.07.1974 року виготовлено з урахуванням фактичного землекористування на підставі схематичного плану від 24.05.1961 року, в якому загальна земельна ділянка, яка перебувала у користуванні ОСОБА_9, становила 276 кв.м.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Товариського суду сел. «Победа» Дзержинського району м. Кривого Рогу від 23 квітня 1965 року за результатами розгляду земельної суперечки за скаргою ОСОБА_6 прийнято рішення, яким виключено із спільної земельної ділянки проїзд площею 62,5 кв.м., а земельну ділянку, площею 1119,5 кв. м. розподілено в такому порядку: ОСОБА_6 - 591кв.м. /південна сторона/; ОСОБА_7 - 153 кв.м.; ОСОБА_9 - 376 кв.м., що підтверджується схематичним планом, виданим 24.05.1961р. зі змінами, внесеними 03.06.1963р. Виданий раніше гр-ну ОСОБА_10 схематичний план вважати таким, що втратив силу (а.с. 29).

Зазначеним рішення товариського суду встановлено, що на підставі рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих міста Кривого Рогу від 10 серпня 1948 року та договору Дзержинського райкомунгоспу від 30.08.1948 року гр. ОСОБА_6 було виділено присадибну ділянку по АДРЕСА_4 балка 20х50м. Всього 1000 кв.м., який був збільшений до 1182-х кв.м. за рахунок балки. Гр. ОСОБА_6 спільно з дружиною ОСОБА_7 на цій земельній ділянці збудували в 1949 році домоволодіння.

Рішенням народного суду Дзержинського району від 30-го квітня 1954 року в зв'язку з тим, що сторони розійшлися, домобудівництво, садиба і двір розділені в рівних частках, тобто по 591 кв.м. ОСОБА_6 з боку будинку АДРЕСА_5 і ОСОБА_7 з боку будинку АДРЕСА_6

Колегія вважає, що судом вірно зазначено, що у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі Земельного кодексу УРСР від 16 жовтня 1922 року і Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, що були чинними на той час, виникло безстрокове право користування земельними ділянками у АДРЕСА_2.

На час отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельної ділянки, порядок здійснення землеустрою був врегульований частиною IV «Про землеустрій і переселення» діючої на той час Постанови Всеукраїнського Центрального виконавчого комітету від 29.11.1922 року під назвою «Земельний кодекс УРСР».

Статтею 168 ЗК УРСР 1922 року, землеустрій має завданням впорядкування існуючих землекористувань і утворення нових, відповідно до прав на землю і вимогам господарсько-технічної доцільності.

Відповідно до ст. 169 ЗК УРСР 1922 року, в порядку цієї постанови проводяться наступні землевпоряджувальні дії: а) відведення земель, що надаються в користування державним організаціям, установам і підприємствам, містам і населенням міського типа і об'єднанням трудових землеробів, а також на особливих умовах (оренда, концесії і ін.), іншим установам, спільнотам і особам; б) утворення земельних фондів спеціального призначення (переселенського, лугового, концесійного, державних заповідників і ін., в) вилучення земель для державних і суспільних потреб; г) встановлення міської межі; д) розділ земель, що перебувають в користуванні земельних суспільств на частини у зв'язку з утворенням нових земельних суспільств; тощо.

Згідно ст. 173 ЗК УРСР 1922 року, розміри земель, що відводяться учасникам землеустрою, визначаються з таких підстав: а) при відводах земель державним організаціям, установам і підприємствам, а також для міст і поселень міського типу - пропорційно доведеною ними землевпорядним установам дійсної потреби в землі і можливості найближчим часом фактично використовувати її за призначенням; б) при влаштуванні земель існуючих земельних товариств та відокремлених поліпшених господарств (дворів) - за кількістю земель, закономірно ним наданих у трудове користування; в) при розверстанні, поділу та виділу земель у земельних товариствах - по числу розверсточних одиниць, що припадають на частку учасників землеустрою; г) при розподілі та відведенні земель вільного земельного фонду для потреби переселення і розселення - з особливо встановленими для цього нормам, а при їх відсутності - за фактичної можливості трудового освоєння земель тими, кому вони надаються

При цьому, якщо земля, яку потрібно влаштувати, пов'язана з іншими землями (черезсмужжя, дальноземельє тощо), то всі ці землі включаються в одну загальну дачу розверстання та землеустрій за них проводиться одночасно і спільно. Кількість землі, що відводиться учасникам землеустрою, також визначається з підстав, зазначених в попередній статті (ст. 174 ЗК УРСР 1922 року).

Відповідно до ст. 187 ЗК УРСР 1922 року, складання проекту землеустрою полягає в детальному й точному вказівці місць відводу земель учасникам землеустрою, з дотриманням їх прав і законних інтересів, а також вимог господарсько-технічних правил землеустрою, і з зображенням відводу земель на проектному плані землеустрою. Проектовані межі земель позначаються на місці тимчасовими знаками, а за відсутності суперечок і скарг зміцнюються постійними межовими знаками.

Судом першої інстанції також встановлено та сторонами не оспорюється, що межі спірної земельної ділянки на місцевості не визначені та державні акти на землекористування чи право власності на спірну земельну ділянку не видавались.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих за № 25 від 01 лютого 1961 року «Про самовільне будівництво ОСОБА_10 по АДРЕСА_2» вирішено закріпити за ОСОБА_10 збудований будинок 6 на 9 та земельну ділянку розміром 500 кв.м. з установленням проїзду 3 м. ширини 40 м. довжиною з АДРЕСА_1 через земельну ділянку ОСОБА_8 Зобов'язано ОСОБА_10 на протязі одного місяця закінчити оформлення всіх документів, посвідчивши договори забудови в нотаріальній конторі, просити БТІ виготовити креслення, управління архітектури - відвести земельну ділянку (а.с. 7).

Домоволодіння по АДРЕСА_2, розташоване на земельній ділянці розміром 500 кв.м., яке складається з житлового будинку та належить на праві приватної власності ОСОБА_10, зареєстровано в БТІ на підставі діючого на той час законодавства, про що видано Висновок про реєстрацію домоволодіння (а.с. 6), про що був складний схематичний план 20.09.1953 року, із зазначенням загальної площі земельної ділянки 500 кв.м. (а.с. 5), а в подальшому 24.05.1961 року було складно схематичний план виходячи з фактичного землекористування, площею земельної ділянки 376 кв.м. (а.с. 25).

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у ОСОБА_10 на підставі Земельного кодексу УРСР від 16 жовтня 1922 року і Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, що були чинними на той час, виникло безстрокове право користування земельною ділянкою у АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 20.10.1961 року, ОСОБА_10 подарував ОСОБА_13 домоволодіння АДРЕСА_2, яке належить йому на підставі договору забудови будинку (а.с. 47-48).

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно встановлена обставина, що, домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 володіють три власника - вона та сім'я ОСОБА_6, оскільки сім'я ОСОБА_6 є землекористувачами за домоволодінням АДРЕСА_1, а вона - за домоволодінням АДРЕСА_2, оскільки судом встановлено, що саме на земельній ділянці, а не у домоволодінні у АДРЕСА_2 стало три домовласника: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

З 1 січня 1971 року набрав чинності Земельний кодекс УРСР від 8 липня 1970 року, стаття 15 якого передбачала право безстрокового (постійного) землекористування. Відтак, право постійного землекористування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 зберігається за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Згідно з ст. 10 Основ земельного законодавства СРСР і Союзних Республік від 13.12.1968 року, посвідченням на право постійного землекористування є державні акти на землекористування, що також відображено у ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року.

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_2, складеного на ОСОБА_10 вбачається, що станом на 24 травня 1961 року загальна площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_10 становить 376 кв.м. У подальшому, до схематичного плану внесено зміни, а саме: змінено користувача з ОСОБА_10 на ОСОБА_9 (а.с. 5) внаслідок договору дарування ОСОБА_10 ОСОБА_9 без зазначення розміру земельної ділянки (а.с. 47-48).

Із схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_3/АДРЕСА_1, будівельний квартал № 321, складеного на користувача ОСОБА_6 від 20.09.1953 року вбачається, що у користуванні останнього перебувала земельна ділянка площею 724 кв.м. У подальшому 03.01.1963 року та 17.12.1963 року внесено зміни в схематичний план щодо розмірів земельної ділянки та користувачів, відповідно до яких, загальна площа земельної ділянки становила 759 кв.м. (а.с. 30).

Розподіл земельної ділянки між ОСОБА_10 і ОСОБА_6 показаний також на квартальній зйомці, куди внесені зміни по фактичному землекористуванню, із зазначенням загальної площі земельної ділянки 376 кв.м. за будинком АДРЕСА_2 (а.с. 26-28).

Саме розмір земельної ділянки 376 кв.м. затверджений за замлекористувачем ОСОБА_9 рішенням Товариського суду сел. «Победа» Дзержинського району м. Кривого Рогу від 23 квітня 1965 року (а.с. 29), із зазначенням причин виділення в користування ОСОБА_9 земельної ділянки площею саме 376 кв.м.

Також судом встановлено та сторонами не оспорюється, що житловий будинок по АДРЕСА_2, розташований на спірній земельній ділянці, після ОСОБА_9 успадкував ОСОБА_14, до якого, згідно ст. 90 ЗК УРСР 1970 року, разом з правом власності на будівлю перейшло і право безстрокового (постійного) користування відповідною земельною ділянкою.

15 березня 1991 року набрав чинності Земельний кодекс УРСР від 18 грудня 1990 року.

Пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року № 562-ХП передбачав, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію ЗК УРСР 1990 року - зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Згідно п. 6 Постанови Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ передбачав, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР 1990 року, повинні до 15 березня 1994 року оформити право володіння або користування землею згідно з ЗК УРСР 1990 року. Однак, внесеними до зазначеної постанови змінами їй строк періодично подовжувався аж до 2008 року. Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 положення п.6 згаданої постанови щодо обмеження строку дії раніше наданого права користування земельними ділянками визнано неконституційними і такими, що втратили чинність.

Після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житловий будинок по АДРЕСА_2 був 18.10.2002 року успадкований ОСОБА_1 При цьому, в свідоцтві на право на спадщину за законом зазначено, що земельна ділянка переходить у тимчасове користування спадкоємцеві та підлягає переоформленню в особисту власність (а.с. 38-39). Тобто, до позивача перейшло право користування земельною ділянкою в розмірі 376 кв.м., який мав спадкодавець ОСОБА_14 та за нею зберігається право тимчасового користування земельною ділянкою (до переоформлення в особисту власність) за адресою: АДРЕСА_2 згідно з схематичним планом, виготовленим станом на 24.01.1961 року - 376 кв.м. (а.с. 25).

Таким чином, колегія вважає, що позивачем не доведено підстави визнання недійсним схематичного плану від 08.07.1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2.

В 2002 році по заяві ОСОБА_1 для отримання спадщини після померлого ОСОБА_15, КП ДОР «Криворізьке БТІ» був виготовлений новий схематичний план без зазначення розмірів земельної ділянки, так як на час звернення позивача КП ДОР «Криворізьке БТІ» питаннями землі не займалося (а.с. 40-41).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не було витребувано від відповідача оригіналу рішення Товариського суду пос. Победа Дзержинського району м. Кривого Рогу, який викликає сумнів у його проведенні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оригінали рішень судів зберігаються в матеріалах судової справи, а не в матеріалах інвентарної справи БТІ.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було досліджено надані позивачем докази, які документально підтверджують 500 кв.м. земельної ділянки за її домоволодінням, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

І.Є. Ляховська