АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Яценко Н.О.
№22-ц/796/9416/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що 30.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Урксоцбанк», та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту № 40.29-48/119, згідно з п. 1.1 якого відповідачу надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 18787 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном погашення 29.03.2014 року.

У забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №02-10/096-П, згідно умов якого ОСОБА_3 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту №40.29-48/119 від 30.03.2007 року.

Банк виконав свої зобов'язання належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки №7 від 30.03.2007 року та квитанцією №9 від 30.03.2007 року.

Проте, відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені строки, в зв'язку з чим станом на 10.07.2015 року має заборгованість у розмірі 28 025,28 доларів США, що в еквіваленті становить 612 301 грн 11 коп.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 11 785,82 доларів США - борг за кредитом, 8 983,95 доларів США - борг за відсотками, 4 649,18 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 606,33 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, на загальну суму 28 025,28 доларів США, що складає за курсом НБУ на 10 липня 2015 року 612 301 грн 11 коп. та судовий збір в розмірі 9 184 грн 52 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Урксоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким вимоги задовольнити.

Зазначає, що умовами договору не передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора є порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення всієї суми боргу - з 29 березня 2014 року. Отже, початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення вказаного терміну. До того ж, банк звернувся із позовною заявою у грудні 2015 року, тобто без пропуску строків позовної давності.

Вказує, що суд першої інстанції не правильно застосував Постанову Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13), оскільки, враховуючи положення постанови, суд повинен був розрахувати строк позовної давності щодо кожного платежу, який визначений графіком погашення заборгованості, що наведений у пп. 1.1.1 п.1.1 Договору, окремо. Звідси, по платежах за період з грудня 2012 року до березня 2014 року строк позовної давності не пропущений, оскільки банк з позовними вимогами звернувся у грудні 2015 року.

Щодо позовних вимог, пред'явлених до поручителя, посилається, що строк позовної давності у даному випадку починає обчислюватися з моменту пред'явлення вимоги (позовної заяви).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 30 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №40.29-48/119 на купівлю автотранспортних засобів, згідно п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 18 787 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 29 березня 2014 року. (а.с. 5-7)

На забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту від 30.03.2007 року 30 березня 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк»,правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Договір поруки №02-10/096-П, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №40.29-48/119 на купівлю автотранспортних засобів від 30.03.2007 року. (а.с. 8-9)

У п. 6.2 Договору поруки зазначено, що цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позов до поручителя пред'явлено до суду після закінчення строку, визначеного ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення 1 та 3 зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом 2 речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім ч. 4 ст. 559 ЦК України та реченням другим ч. 4 цієї статті, правову конструкцію ч. 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, що ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення ч. 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). При цьому відповідно до ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі №6-170цс14.

З Договору кредиту №40.29-48/119 від 30.03.2007 року вбачається, що строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - 29 березня 2014 року.

Отже, право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло у кредитора з 30 березня 2014 року протягом наступних шести місяців.

За таких обставин банком пропущено, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк звернення до поручителя, враховуючи, що з позовом до суду банк звернувся 08 грудня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у повному обсязі в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що банком пропущений трирічний строк позовної давності.

Проте повністю з таким висновком суду не можливо погодитися з огляду на таке.

Звертаючись до суд з позовом 02.12.2015 року, позивач вказав, що станом на 10.07.2015 року заборгованість за Договором кредиту №40.29-48/119 від 30.03.2007 року становить 28 025,28 доларів США, що в еквіваленті становить 612 301,11 грн, яка в свою чергу складається з:

- заборгованості за кредитом - 11785,82 доларів США, що еквівалентно 257498,63 грн;

- заборгованості за відсотками - 8983,95 доларів США, що еквівалентно 196 282,98 грн;

- пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4649,18 доларів США, що еквівалентно 101576,06 грн;

- пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2606,33 доларів США, що еквівалентно 56 943,44 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_2 подав клопотання про застосування загальної та спеціальної позовної давності до заявлених позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк». (а.с. 54-57)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.3 Договору кредиту), кінцевий строк повернення кредиту - до 29 березня 2014 року (п. 1.1 Договору кредиту), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10-го числа кожного місяця згідно графіку погашення заборгованості по кредиту (пп. 1.1.1 п. 1.1 Договору кредиту).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк 29.03.2014 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, згідно з умовами Кредитного договору та Додатку №1 позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків погашення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі №6-20цс14.

Відповідач ОСОБА_2 просив застосувати строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 здійснив останній платіж 14.12.2009 року, після чого перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

У свою чергу кінцевий термін повернення основної заборгованості визначений Договором - до 29.03.2014 року.

При цьому, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суду з позовом до відповідача 08 грудня 2015 року (а.с. 24).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за кредитом та відсотками за період 08.12.2012 року по 29.03.2014 року.

До Апеляційного суду міста Києва представник ПАТ «Укрсоцбанк» надала розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками за період з 08.12.2012 року по 29.03.2014 року, згідно якого заборгованість за кредитом становить 3 623 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 79 155,93 грн, а заборгованість за відсотками - 1282,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 28 021,16 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за кредитом та відсотками становить 4905,54 доларів США.

Щодо застосування строку позовної давності до пені колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього Договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно розрахунку, наданого позивачем при поданні позовної заяви, розмір пені за несвоєчасно повернення кредиту становить 4649,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 101 576,06 грн, а пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 606,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 56 943,44 грн. (а.с. 12)

До Апеляційного суду міста Києва представник позивача надав новий розрахунок заборгованості ОСОБА_2, відповідно до якого розмір пені за несвоєчасно повернення кредиту становить 1 429,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 31 224,97 грн, а пені за несвоєчасне повернення відсотків - 505,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 11 053,65 грн.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 08 грудня 2015 року (а.с. 24), а просив стягнути пеню станом на 10.07.2015 року.

Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню пеня за період з 08.12.2014 року по 10.07.2015 року в розмірі 30 884,80 грн.

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 4905,54 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 3623 доларів США, заборгованість за відсотками - 1282,54 доларів США, а пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 30 884,80 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за подання позовної заяви підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2070 грн 93 коп., а за подання апеляційної скарги - 2278 грн 02 коп.

Керуючись статтями 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»:

- заборгованість за Договором кредиту №40.29-48/119 від 30 березня 2007 року в розмірі 4905,54 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом - 3623 доларів США, заборгованості за відсотками - 1282,54 доларів США;

- пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 30 884,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у розмірі 4348 грн 95 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва