Справа № 463/3882/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/4102/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Дім» до ОСОБА_2 про визнання договорів укладеними та стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року позов ЛКП «Дім» - задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги: з централізованого опалення квартири № 53 на вул. Шафарика, 2 в м.Львові за період з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 3133,11 грн.; з утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 вересня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 4826,89 грн.; всього: 7960 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач не пропонував їй укласти договори про надання житлово-комунальних послуг. Вказує, що розрахунок заборгованості містить суми, що виникли за період до 2009 року. Вважає, що судом має бути застосовано наслідки спливу строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача,учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.1.1 рішення Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у місті Львові» виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м.Львова з управління будинком, спорудою або групою будинків та їх утримання є Львівські комунальні житлово-експлуатаційні підприємства (а.с.24). Позивач, який є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку, здійснює утримання і ремонт будинків (споруд) житлового та нежитлового фонду, які перебувають на його балансі.

Відповідач від таких послуг не відмовлялася. Доказів про те, що зазначені послуги вона отримує від інших установ, не надано.

Статтею 68 ЖК Української РСР та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обовязок споживача послуг такі оплачувати. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.4,35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників, які зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Житлового кодексу Української РСР жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією.

Закон України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» регулює правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами. ОСОБА_5 визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обовязки. Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом.

Згідно із ст.ст. 1, 13 цього Закону утримання будинків і прибудинкових територій, як різновид житлово-комунальних послуг, - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 14 вказаного вище Закону визначено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлового-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 31 Закону порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 14 Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. ст. 5 - 7).

Відповідно до підп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, ст. 28 Закону України від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 3 грудня 1990 року «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами.

Цивільний кодекс України, у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Розкриваючи зміст свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання щодо укладення договору, вибору контрагентів та погодження умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас ч.1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначених норм закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідач не заперечує, що вона відмовилася підписати договір з позивачем про надання і оплату комунальних послуг.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін, а відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Межі здійснення цивільних прав визначають правомірну поведінку особи, оскільки її дії в межах цивільних прав підлягають правовому захисту, на відміну від дій, вчинених поза межами права. Така позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12 за результатами розгляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2012 року, постановленої у справі про вирішення спору між виконавцем житлово-комунальних послуг і власником квартири, який відмовився від укладення договору про надання послуг за утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобовязанням.

Відповідно до вимог ст.ст. 204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у звязку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобовязання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, у якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами.

На підтвердження доводів відповідача про відсутність послуг, або того, що вона відмовилася від цих послуг, чи надання таких припинено, або позивачем допущено порушення при наданні житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території і центрального опалення, відповідач не надала належних та допустимих доказів.

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна, по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає та є власником квартири №53 у будинку № 2 на вулиці Шафарика, у м.Львові, який належить до комунальної власності.

Судом встановлено, що позивачем надавалися послуги з утримання будинку № 2 на вул.Шафарика в м.Львові та прибудинкової території протягом періоду з 1 вересня 2012 року по 31 липня 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами про надання послуг з вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів, на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових мережах, про надання послуг з профілактичної дезінфекції, про постачання електричної енергії з освітлення приміщень загального користування будинку та прибудинкової території тощо (а.с.10-19).

Крім цього, факт надання послуг з центрального теплопостачання протягом періоду з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року підтверджується договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 5 серпня 2002 року, укладений з ЛМКП «Львівтеплоенерго» (а.с.20-22).

Судом враховано, що у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем у 2013 році скеровувався позивачу акт-претензія, що підтверджувала факт надання неякісних житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

З матеріалів справи, а саме з листа Інспекції з питань захисту прав споживачів від 15 листопада 2013 року (а.с.105) вбачається, що зазначені порушення зобовязано керівника ЛКП «Дім» усунути та провести відповідні корегування послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку, що позивач, надавши у встановленому законом порядку послуги з утримання будинку № 2 на вулиці Шафарика в м.Львові та прибудинкової території, послуги з централізованого опалення, несе витрати, а відповідач, будучи власником квартири у цьому будинку, такі послуги отримує і зобовязана оплачувати свою частку в наданих житлово-комунальних послугах.

Згідно розрахунків, які містяться в матеріалах спраи (а.с.7, 77), позивачем проводилися відповідні нарахування за надані послуги з утримання будинку № 2 на вулиці Шафарика в м.Львові та прибудинкової території, та централізованого опалення, які відповідач оплачувала нерегулярно та не в повному розмірі, в результаті чого утворилася заборгованість.

Встановлено, що станом на 31 липня 2015 року заборгованість відповідача за надані послуги становила 4826,89 грн., що утворилася за період з 1 вересня 2012 року. При цьому суд врахував, що дійсно в розрахунку значиться на початок спірного періоду заборгованість в сумі 1410,23 грн., однак в подальшому така зростала внаслідок приросту поточної заборгованості та була погашена шляхом зарахування позивачем в січні 2013 року в оплату наданих послуг суми 1553,50 грн., що відповідачем понесено на проведення ремонтних робіт в будинку.

Сума заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у розмірі 4826,89 грн. охоплюється спірним періодом з 1 вересня 2012 року по 31 липня 2015 року, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязку щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Відповідно до розрахунку (а.с.77), станом на 31 серпня 2015 року у відповідача існувала заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення на загальну суму 4059,89 грн.

Проте, вказана заборгованість не охоплюється виключно заявленим періодом з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року, та складається із заборгованості що утворилася до 1 вересня 2012 року.

Як вбачається із розрахунку, станом на 1 вересня 2012 року існувала заборгованість в сумі 9358,77 грн, що виникла за попередні періоди.

Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23травня 2013 року (а.с.63), з ОСОБА_2 на користь ЛКП «Дім» стягнуто заборгованість за надані послуги теплопостачання (централізованого опалення) за період з 1 вересня 2009 року по 31 серпня 2012 року в сумі 6111,11 грн., які були згодом стягнуті з відповідача та зараховані в якості оплати послуг в квітні 2014 року.

Сума заборгованості, що стягнута судом до початку спливу спірного періоду не відповідає тій сумі заборгованості, яка виставлена до оплати позивачем відповідачу станом на 1 вересня 2012 року, включає в себе розмір заборгованості, що виник поза межами заявлених позовних вимог, а відтак, суд прийшов до вірного висновку, що розмір заборгованості відповідача за період з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року, з урахуванням здійснених нею часткових проплат за цей період становить 3133,11 грн.

Заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязку щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг протягом заявленого періоду.

Позивач звернувшись до суду з позовом 11 серпня 2015 року заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з 1 вересня 2012 року, що охоплюється загальною позовною давністю, визначеною правилами ст.257 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки вона несвоєчасно та не у повному обсязі оплачувала спожиті житлово-комунальні послуги, розмір яких розраховано відповідно до встановлених у законному порядку компетентним органом тарифів з врахуванням площі належної відповідачеві квартири та в межах строку позовної давності. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: