У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Третьої Одеської державної нотаріальної контори на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті його батька - ОСОБА_4, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Він є спадкоємцем першої черги та у встановленому законом порядку звернувся до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказану квартиру.

Посилаючись на те, що спадкодавцю за життя на праві спільної часткової власності належала зазначена вище квартира, що відображено у свідоцтві про право власності на неї, позивач просив визнати постанову державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, неправомірними та зобов'язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано постанову державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 березня 2015 року, а саме, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, неправомірною та зобов'язано державного нотаріуса видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаної вище квартири після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі Третя Одеська державна нотаріальна контора просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що нотаріус безпідставно відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому суд визначив частку у спадщині з урахуванням всіх спадкоємців, які звернулись до нотаріальної контори.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є, його дружина - ОСОБА_5, його онука - ОСОБА_6 (за представленням після смерті своєї матері, дочки померлого) та його син − ОСОБА_3, який у встановлений законом строк звернувся до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори (далі - нотаріус) із заявою про прийняття спадщини.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 складається із Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що нотаріус безпідставно відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину вказаної вище квартири.

Відповідно до п. 4.14 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктом 4.15 зазначеного положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали оцінки посиланням відповідача на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року Третій Одеській державній нотаріальній конторі заборонено здійснювати оформлення та видачу ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, до набрання чинності судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування.

Тобто суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що між спадкоємцями ОСОБА_4 існує спір.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про невидачу позивачеві свідоцтва про право на спадщину, зокрема на частину спадкового майна, у порушення наведених норм процесуального права не вирішив питання щодо залученнядо участі у справі всіх спадкоємців ОСОБА_4, у порушення ст. ст. 11, 33 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу відповідної заяви.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Третьої Одеської державної нотаріальної контори задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська