У х в а л а
іменем україни
13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Дьоміної О.О., Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Військовоїчастини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 1999 року № 212 за недбале ставлення до зберігання дорученого майна з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку з урахуванням кратності в розмірі 13 164,02 грн.
Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2015 року позов задоволено.
Поновлено строк позовної давності для звернення до суду Військової частини НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, визнавши його пропущеним з поважних причин.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 13 698 грн, як відшкодування заподіяних державі збитків та 243,60 грн судових витрат, а всього 13 941,60 грн.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, ст. 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов`язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, Військовою частиною НОМЕР_1 встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України строк пропущено без поважних причин, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.
Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.О. Дьоміна
А.В. Маляренко І.К. Парінова