Справа № 465/3418/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/6292/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», третя особа - ОСОБА_3, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: 1) визнати незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15.08.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Є.Коновальця, 75»; 2) скасувати свідоцтво про право власності на підвальні приміщення загальною площею 55,7 кв.м. на вул. Є.Коновальця, 75 у місті Львові (в подальшому «спірні підвальні приміщення»), видане на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15.08.2008 року; 3) скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05.09.2008 року за № 20134502; 4) визнати незаконною ухвалу Львівської міської ради № 1869 від 12.06.2008 року «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині визначення спірних підвальних приміщень об'єктом, який підлягає приватизації; 5) визнати недійсним Договір № 2173 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 10 жовтня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3061; 6) скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на спірні підвальні приміщення та 7) зобов'язати відповідачку ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні спірними підвальними приміщеннями шляхом надання доступу до цих приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Львівської міської ради № 1869 від 12 червня 2008 року затверджено перелік об'єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу, одним з яких є спірні підвальні приміщення. На виконання вищезазначеної ухвали між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_7 10.10.2008 року було укладено Договір № 2173 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3061. Про те, що спірні підвальні приміщення належать ОСОБА_7 на праві приватної власності позивачка дізналась з листа Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про надання інформації № 2302-1258 від 23.04.2015 року. Крім цього, право власності на спірні підвальні приміщення оформлено за територіальною громадою міста Львова на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15.08.2008 року. Свідоцтво про право власності на спірне майно видано Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Право власності було зареєстроване ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради 05.09.2008 року за реєстраційним номером 24606534, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05.09.2008 року за № 20134502. Вважає, що, підвали житлових будинків відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають, а тому спірні підвальні приміщення є спільною власністю усіх осіб, які є власниками квартир у будинку № 75 по вул. Є. Коновальця у м. Львові, а відтак оскаржувані рішення, свідоцтво, витяг, ухвала, договір та реєстрація спірних підвальних приміщень не відповідають вимогам закону. Оскільки позивачка є власником квартири АДРЕСА_1, то вважає, що її права иа інтереси, як співвласника спірних підвальних приміщень, було порушено, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду (а.с. 1-4, 44-45).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог (а.с. 167-173).

Дане рішення оскаржила представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає помилковим висновком суду про правомірність оформлення права власності на спірні підвальні приміщення за територіальною громадою м. Львова, а також про правомірність їх приватизація у подальшому та укладення відповідного договору їх купівлі-продажу.

Вважає, що жодними доказами не підтверджено те, що «спірні підвальні приміщення являються нежитловими приміщеннями».

Покликається на те, що судом не досліджено питання про наявність у спірних підвальних приміщеннях інженерних мереж, а тому висновки суду про те, що ці приміщення не є приміщеннями загального користування, вважає безпідставними.

Покликання суду на те, що права позивачки не є порушеними, оскільки вона не є власником квартири в даному будинку, а власником такої є її чоловік, вважає безпідставними, оскільки дана квартира є спільним майном подружжя (а.с. 181-184).

Апелянт, будучи своєчасно належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 212), в судове засідання не зявилася і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони третьої особи ОСОБА_3 і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Стаття 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» надає визначення допоміжних та нежитлових приміщень, розділяючи при цьому ці поняття. Допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналогічне визначення закріплено також у наказі Державного комітету з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Нежитлові приміщення (згідно зі ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку») це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не віднесено до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005 №80 (Державний комітет з будівництва та архітектури, Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки) надають визначення нежитлового приміщення як приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до ст.4 Житлового кодексу України, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших3 потреб. Згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ці приміщення є окремим індивідуально визначеним майном.

Таким чином, поняття допоміжних приміщень та поняття інших нежитлових приміщень в житлових будинках законодавчо чітко розмежовані.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що спірні підвальні приміщення мають окремий вхід; у цих приміщеннях відсутні загальнобудинкові комунакації (а.с. 39, 111-114, 214) і такі відносяться до нежитлових приміщень, так як не виконують функцій допоміжних приміщень (які підлягають безоплатній приватизації разом з приватизацією квартир), оскільки не відповідають за забезпечення належного функціонування житлового комплексу, а тому вони є самостійним обєктом цивільно-правових відносин, порядок відчуження яких проводиться на підставі загальних норм, що регулюють порядок відчуження майна територіальної громади.

При цьому, Львівська міська рада, як власник неприватизованих квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, є співвласником допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Таким чином, прийняття Львівською міською радою та її виконавчим комітетом ряду рішень щодо спірних підвальних приміщень, які оспорюються позивачкою, жодним чином не порушило прав та інтересів останньої, оскільки прав стосовно володіння, користування та/або розпоряджання спірними підвальними приміщеннями у неї ніколи і не було.

Крім цього, як стверджується матеріалами справи (а.с. 36-38), спірні підвальні приміщення відповідачка ОСОБА_7 22.09.2014 року по Договору купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень продала ОСОБА_3 (третій особі по справі): даний Договір позивачкою не оспорюється, в силу ст. 204 ЦК України такий є чинним, а відтак на час розгляду даної справи судами, як першої, так і апеляційної інстанцій повноцінним власником спірних підвальних приміщень була і є ОСОБА_3, жодних вимог до якої позивачка ОСОБА_6 не предявляла.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: