Єдиний унікальний номер № 616/298/16-ц
Провадження № 2/616/135/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„07" червня 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в особі Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Великобурлуцького району Харківської області в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_3.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3. З 1979 року та на момент смерті померла була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_3 заповідала позивачеві житловий будинок з надвірними будівлями та все належне їй майно. На підставі зазначеного заповіту позивач оформив спадкові права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Ватутіна с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, розміром 7,0400 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. З метою оформлення спадкових прав на житловий будинок з надвірними будівлями, за замовленням позивача, 03 лютого 2016 року на його ім'я Великобурлуцьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт. З моменту смерті матері ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до нотаріальної контори. 08 квітня 2016 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказане майно. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом і просить захистити його право.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 18 квітня 2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач - представник Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не з'явився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином, судову повістку отримано 26.05.2016 року (а.с.31), на адресу суду сільський голова направив листа, в якому сільська рада визнає позовні вимоги, просять розглядати справу без їх участі (а.с.33). Суд вважає можливим розглянути даний позов без представника відповідача.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, воно підлягає прийняттю, а позов - задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області (а.с.07). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2, матір'ю даної особи є ОСОБА_3 (а.с.09), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено запис за № 02 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.11). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і на вищевказаний житловий будинок.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 березня 1989 року та зареєстрований в реєстрі за № 02, яким дана особа заповідала належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та все майно своєму синові ОСОБА_2 (а.с.16).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок за заповітом після смерті своєї матері, а в подальшому зареєструвати за собою право власності на дане житло в цілому, позивач 08 квітня 2016 року звернувся до Великобурлуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08 квітня 2016 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої його матері ОСОБА_3 на житловий будинок. Свою постанову нотаріус мотивував неподанням позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на спірний будинок, яким би підтверджувалось належність спірного житла померлій спадкодавці на час відкриття спадщини (а.с.22).

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06.2007 року „Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріус відмовив позивачеві в оформлені права на спадщину, останній на законних підставах звернувся до суду з даним позовом.

В силу ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Положеннями п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Оскільки спадщина після смерті матері позивача ОСОБА_3 відкрилася та була фактично прийнята спадкоємцем до 01 січня 2004 року (січень 1998 р.), при вирішенні даного спору щодо спадкових правовідносин належить керуватися нормами ЦК Української РСР (1963 року)

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.535 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом …

В силу п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити державну реєстрацію нерухомого майна.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Великобурлуцького району Харківської області побудовано в 1957 році та відповідно до погосподарської книги 1983-1985 р., особистий рахунок НОМЕР_5, погосподарської книги 1986-1990 р., особистий рахунок НОМЕР_5, погосподарської книги 1991-1995 р., особистий рахунок НОМЕР_4 та погосподарської книги 1996-2000 р., особистий рахунок НОМЕР_3, головою даного домогосподарства була померла ОСОБА_3 (а.с. 43-46).

Відповідно до довідки виконкому Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 11.04.2016 року за вих. № 594 ОСОБА_3 дійсно з 1979 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1. На день смерті за вказаною адресою була зареєстрована одна (а.с.36).

Як вбачається з заповіту від 03 березня 1989 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та все своє майно своєму синові - ОСОБА_2 (а.с.16).

Згідно довідки за вих. № 627 від 20 квітня 2016 року, виданої виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_2 після смерті останнього з батьків, матері ОСОБА_3, здійснює догляд за домоволодінням померлої - утримує в задовільному стані житловий будинок та господарські будівлі і споруди (присадибна ділянка) і прилеглу до них територію, а також поховав своїх померлих батьків та здійснює постійний догляд за їх похованням (а.с.35), тобто позивач фактично вступив у володіння спадковим майном.

Судом також встановлено, що у Великобурлуцькому МКТІ Харківської області був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, в якому не зазначено, хто є власником вказаного будинку, а замовником технічної документації є ОСОБА_2.(а.с.17-21).

Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

08 квітня 2016 року ОСОБА_2 звертався до Великобурлуцької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08 квітня 2016 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Великобурлуцького району Харківської області та витягу з погосподарської книги № 1 Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області на 1996 - 2000 роки в 1962 році було побудовано будинок та інші господарські будівлі (сараї, погріб, вбиральня).

На момент завершення будівництва житлового будинку та інших споруд чинним законодавством не була передбачена процедура введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію.

12 березня 1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Відповідно до п.п.«к» п.2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів.

Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва».

Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1962 рік та господарських будівель та споруд, станом на 1990 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності.

Згідно погосподарської книги 1983-1985 р., особистий рахунок НОМЕР_5, погосподарської книги 1986-1990 р., особистий рахунок НОМЕР_5, погосподарської книги 1991-1995 р., особистий рахунок НОМЕР_4 та погосподарської книги 1996-2000 р., особистий рахунок НОМЕР_3 (а.с.43-46) за ОСОБА_3 числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Наявність вищевказаних записів у погосподарській книзі суд оцінює у сукупності з іншими доказами: - копією технічного паспорту на житловий будинок від 03 лютого 2016 року, із якого вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходяться у задовільному стані (а.с.17-21); - довідками виконкому Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про те, що ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3, яка по день смерті проживала в будинку по АДРЕСА_1 здійснює догляд за домоволодінням померлої - утримує в задовільному стані житловий будинок та господарські будівлі і споруди (присадибна ділянка) і прилеглу до них територію (а.с.12,23).

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі вказаних доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті викладених норм законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Зі змісту досліджених в ході розгляду справи доказів з урахуванням на положення закону слідує, що мати позивача являлась єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, не заважаючи на відсутність запису про реєстрацію права власності на таке житло за матір'ю позивача, бо чинне на той час законодавство не вимагало обов'язкової державної реєстрації як нерухомого майна, так і права власності на нього за набувачем як підстави для набуття права власності на це майно. Відтак, спірний житловий будинок увійшов до складу спадщини матері позивача, а оскільки спадщина на це житло відкрилась у зв'язку із смертю матерії позивача в період дії ЦК Української РСР (1963 року), і позивач після смерті матері вступив у фактичне володіння житловим будинком, то він фактично прийняв у спадщину цей будинок.

Отже, за викладених обставин та висновків суду, враховуючи, що позивач вчинив всі передбачені чинним на відповідний час законом дії з прийняття у спадщину після матері та набуття права власності на спірне житло, є єдиним спадкоємцем своєї матері, однак наразі не може в позасудовому порядку оформити та здійснити державну реєстрацію за собою такого права власності в порядку спадкування, а здійснення такої реєстрації вимагає новітнє цивільне законодавство як обов'язкову умову для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття особою права власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для судового захисту майновим та спадкових прав позивача шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в сукупності, враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає можливим, законним та справедливим визнати право власності на вказаний будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме: «А-1» - житловий будинок, 1957 року побудови, загальною площею 56,0 кв.м.; «Б» - сарай, 1957 року побудови, загальною площею 24,0 кв.м.; «В» - сарай, 1990 року побудови, загальною площею 450,0 кв.м.; «П» - погріб, 1957 року побудови, загальною площею 7,5 кв.м.; «Т» - вбиральня, 1990 року побудови, загальною площею 1,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення направити на адресу Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області - до відома.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 червня 2016 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: М.І.РИКОВ