Номер провадження 2/754/210/16
Справа №754/8127/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Давиденко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 31.10.2011 року між ним та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого відповідачі позичили у нього грошову суму в розмірі 300000 грн. Факт отримання коштів відповідачі підтвердили заявою від 31.10.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В.

Як зазначає позивач, відповідно до п.2 договору, відповідачі зобов»язались повернути готівкою зазначену суму в строк до 05.12.2014 року, сплачуючи кожного першого числа місяця, наступного за днем підписання договору, кошти в розмірі 8333, 00 грн. При цьому, згідно п.3 договору погоджено, що у випадку несвоєчасної сплати відсотків та/або суми позики відповідачі зобов»язані сплатити пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідачі взяті на себе зобов»язання не виконали, кошти не повернули, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідачів, солідарно, суму заборгованості в розмірі 300000 грн., пеню, передбачену п.3 договору, у розмірі 1 % за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 111597, 11 грн., також інфляційні нарахування в розмірі 193156, 41 грн. та 3 % річних в розмірі 18358, 95 грн., а всього стягнути 623112, 47 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654, 00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що кошти, отримані за договором позики, було повернуто позивачу в повному обсязі шляхом їх передачі та перерахування позивачу та дружині позивача ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що кошти за договором позики позивачу було повернуто. В подальшому відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, а також те, що відповідач ОСОБА_2 надав пояснення по справі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31.10.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого відповідачі позичили у позивача гроші в сумі 300000 грн. (а.с.5-6).

Пунктом 2 даного договору встановлено, що суму позики відповідачі зобов»язуються повернути позивачу в строк до 05.12.2014 року, сплачуючи кожного першого числа місяця, наступного за днем підписання договору, кошти готівкою в розмірі 8333, 00 грн.

Також п.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати відсотків та/або суми позики відповідачі зобов»язуються сплачувати позивачу пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.4 вищевказаного договору, повернення відповідачами позики буде підтверджуватись заявою, власноруч написаною позивачем (або уповноваженою особою).

Позивачем свої зобов»язання за вказаним договором позики виконано, передано відповідачам грошові кошти в розмірі 300000 грн., про що свідчить заява відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.10.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. (а.с.7).

В судовому засіданні представник позивача просила про задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобов»язання за договором позики не виконали.

Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи на те, що кошти за договором позики було повернуто шляхом передачі та перерахування коштів дружині позивача ОСОБА_7

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики та пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи докази по справі в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належним та допустимими доказами повернення відповідачами грошових коштів позивачу за договором позики від 31.10.2011 року є відповідна заява, написана позивачем власноручно або уповноваженою особою, що визначено п.4 вказаного договору.

Наведене виключає можливість прийняття до уваги заперечень відповідачів проти позову та показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про повернення відповідачами коштів шляхом їх передачі позивачу, дружині позивача ОСОБА_7 та її брату ОСОБА_12, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 були уповноважені на отримання цих коштів, а також, відсутні будь-які письмові докази щодо отримання позивачем особисто чи перерахування коштів позивачу в розмірі, встановленому п.2 договору позики, а саме - щомісячно в розмірі 8333, 00 грн. або в інших розмірах.

З цих же підстав суд не приймає до уваги і надану представником відповідача виписку з карткового рахунку відповідача про перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_7, оскільки також вважає її неналежним доказом повернення коштів (а.с.58).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідачі взяті на себе зобов»язання за договором позики не виконали, в зв»язку з чим з них підлягає стягненню сума боргу в розмірі 300000 грн., а також пеня, передбачена п.3 договору, у розмірі 1 % за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 111597, 11 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, то суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаної норми закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних нарахувань в розмірі 193156,41 грн.

Однак, вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних в розмірі 18358, 95 грн. задоволенню не підлягають, оскільки розмір відсотків від простроченої суми встановлено умовами договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення цієї суми.

Визначаючи порядок стягнення з відповідачів зазначених сум, суд враховує положення ст.ст.540, 541 ЦК України, згідно яких якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Оскільки в даному випадку предмет зобов»язання є неподільним, то відповідачі несуть солідарну відповідальність.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог та стягує з відповідачів, солідарно, на користь позивача суму заборгованості за договором позики від 31 жовтня 2011 року та пеню в розмірі 411597,11 грн., а також інфляційні нарахування в розмірі 193156,41 грн.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі по 1827, 00 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 526, 527, 540, 541, 549, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, суму заборгованості за договором позики від 31 жовтня 2011 року в розмірі 411597,11 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 193156,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий