АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Гаврилова О.В.
№ 22-ц/796/9975/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ГринчукаСтаніслава Дмитровича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення третейського суду.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення третейського суду. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року? не підсудна третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Позивачем у справі, яку розглянув Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, є банк, а не споживач банківських послуг. Просить прийняти до уваги висновки, викладені Верховним Судом України в ухвалі №6-2767ц15 від 19 січня 2016 року.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №07.1/143-8. Відповідно до умов договору АКБ СР «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 40 355,00 доларів США із сплатою 8,88 процентів річних кінцевим терміном погашення кредиту до 05 травня 2015 року (а. с. 6-7).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту 06 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1 (а. с. 8).

Пунктом 6.2. договору кредиту та п. 5.2. договору поруки від 06 травня 2008 року визначено третейське застереження про розгляд спорів Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту в сумі 666 557,10 грн. та третейський збір в сумі 7085,57 грн. (а. с .4-5).

13 січня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 було задоволено.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваної ПАТ «Укрсоцбанк» ухвали суду першої інстанції.

Підстави скасованння рішення третейського суду визначені ст. 389-5 ЦПК України, ст. 51 Закону України «Про третейські суди». Відповідно до вказаних норм рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною;4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачемукладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на всі спори, що виникають з відносин споживчого кредиту, в тому числі спори, в яких позивачем є банківська установа, предметом спору є стягнення заборгованості за споживчим кредитним договором .

Оскількиспір виник щодо заборгованостіза договором споживчого кредиту, третейському суду всилу положеньпункту 14 частини1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справане підвідомча.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2015 року.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ухвалу Верховного Суду України №6-2767ц15 від 19 січня 2016 року, оскільки вона не є обов'язковою відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України. УхвалаВерховного Суду України, на яку посилається представник ПАТ «Укрсоцбанк», прийнята не за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Гринчука Станіслава Дмитровича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді