АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

21 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Крижанівської Г.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

встановила:

у жовтні 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 38 267 грн. та пеню в сумі 83 332 грн. 02 коп., посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014 р., яким з нього були стягнуті аліменти на її користь. В ході розгляду справи позивач збільшила свої вимоги та просила стягнути на її користь заборгованість в сумі 42 801 грн. 87 коп. та пеню в сумі 129 677 грн. 21 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014 р. на її користь з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 16 квітня 2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачував аліменти протягом цього періоду 5 585 гр. щомісячно, тоді як мав сплачувати 7 836 грн. Оскільки заборгованість щомісячно становила 2 251 грн. позивач просила стягнути заборгованість за вказаний період (з урахуванням уточнень) в сумі 42 801 грн. 87 коп. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 129 677 грн. 21 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 р. позов було задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний до сплати аліментів на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014 р. Суд першої інстанції погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості та дійшов висновку, що відповідач не здійснює сплату аліментів в повному розмірі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 42 801 грн. 87 коп. Одночасно судом було стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права і судом не було повно встановлено обставини справи.

Судом першої інстанції було проігноровано положення ст. 195 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від раз робітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

В ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається

державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку,

встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці

від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із

сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного

судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та

повідомляє про нього стягувачу і боржнику: 1) за заявою сторін виконавчого провадження; 2) у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства,

установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця

для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії

та стипендії боржника; 3) у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 4) за власною ініціативою; 5) в інших передбачених законом випадках.

Позивач визнає, що відповідач сплачує аліменти шляхом перерахування їй коштів на картку, однак вважає, що він також здійснює підприємницьку діяльність, а тому розмір аліментів має становити більшу суму, ніж фактично сплачена. Представник позивача пояснила, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014 р. було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської обл. 18.02.2015 р. було відкрито виконавче провадження. Однак довідки про розмір заборгованості державним виконавцем не складалось.

Таким чином, визначення розміру заборгованості має проводитись державним виконавцем, а в разі оспорювання сторонами виконавчого провадження буде предметом перевірки судом. Визначення розміру заборгованості на власний розсуд стягувачем та звернення з такою вимогою до суду законом не передбачено.

Крім того, стягнення заборгованості за рішенням суду передбачено в разі стягнення їх відповідно до ст. 187 СК України - відрахування аліментів за заявою одного з батьків за місцем роботи у розмірі та на строк, який визначений в цій заяві.

В ст. 196 СК України передбачено нарахування пені при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки не встановлено розмір заборгованості, визначити розмір пені відповідно до вимог ст. 196 СК України не є можливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/29799/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7239/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.