АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7128/16 Справа № 205/8202/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 01 червня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 500000 доларів США, підтвердженням чого є власноруч написана відповідачем розписка. Згідно розписки ОСОБА_4 повинен був повернути позичену суму до 31 серпня 2009 року, проте у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано, у звязку з чим вважає, що його права порушені, а тому просив стягнути з відповідача частково заборгованість в розмірі 6100 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильбне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте цим вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив лише з того, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду.

Але частково з цими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 500000 доларів США зі строком повернення до 31 серпня 2009 року (а.с. 5).

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

А згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами просив стягнути суму боргу частково та обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він не має можливості сплатити суму судового збору в повному обсязі, а лише із суми позовних вимог, проте відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, тобто вимоги про стягнення судового збору нерозривно повязані із основними позовними вимогами, які розглядаються судом, але без предявлення позовних вимог про стягнення відповідної суми за договором позики стягнення судових витрат не може бути застосовано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

А статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, такого способу захисту цивільного права, як стягнення судових витрат за позовні вимоги в майбутньому діючим законодавством не передбачено, проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Що стосується вимог відповідача про застосування строків позовної давності, то колегія суддів вважає в даному випадку їх передчасними, оскільки позивач звернувся до суду з неналежним способом захисту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_5