АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Синявському Д.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа - Десята Київська державна нотаріальна контора в якому просив встановити факт проживання позивача та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 06 лютого 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення. Зокрема вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до уваги те, що позивач та ОСОБА_5 протягом 25 років проживали як подружжя.

Позивач та його представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від третьої особи до суду надійшло клопотання, розглядати справу у відсутності представника третьої особи.

Тому у відповідності до ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та не довів, що він з ОСОБА_5 проживав однією сім'єю, мав спільний побут та сімейно-шлюбні стосунки. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Так, згідно положень ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 24 травня 2000 року на підставі розпорядження № 53-498.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (спадкодавець), що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 15 квітня 2015 року.

Судом встановлено, що 15 травня 2015 року позивач звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його цивільної дружини ОСОБА_5

23 жовтня 2015 року постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відмовлено, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутнє рішення, яке набрало законної сили, щодо встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Даний факт має юридичне значення для позивача ОСОБА_2, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини позивачем надані копії Актів від 13 травня 2015р. про фактичне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, копія договору на надання ритуальних послуг від 15 квітня 2015 року, документи щодо придбання телевізора та холодильника, а також допитані заявлені позивачем свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'ю до набрання чинності цим Кодексом.

Оцінюючи всі зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_5 однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з 06 лютого 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, надані позивачем докази не підтверджують даний факт. Крім того, судом першої інстанції надано належну оцінку доказам наданих стороною позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки показів свідків відхиляються колегією суддів, оскільки судом проаналізовано дані показів всіх допитаних в судовому засіданні свідків та зроблено послідовний і мотивований висновок у сукупності із іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: