Ухвала

іменем україни

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., КолодійчукаВ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Медікор», ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору частково удаваним та витребування майна у добросовісного набувача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Медікор» (далі - ТОВ «Медікор»), ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору частково удаваним та витребування майна у добросовісного набувача.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 09 червня 2013 року між нею та ТОВ «Медікор» було укладено договір купівлі-продажу № F0906/75 легкового автомобіля «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за ціною 313 220 грн. Вважала, що зазначений договір є удаваним в частині покупця, оскільки згідно з п. 2.3 договору покупець зобов'язався здійснити 100 % оплату товару впродовж 30 календарних днів з моменту підписання договору. Вказувала, що 10 червня 2013 року вона особисто в касу ТОВ «Медікор» внесла кошти в сумі 10 000 грн, як передоплату за товар, хоча квитанція до прибуткового касового ордеру № 8769 була оформлена на ім'я ОСОБА_5 Крім того, 18 червня 2013 року вона в касу ТОВ «Медікор» внесла кошти в сумі 207 000 грн, хоча квитанція до прибуткового касового ордеру № 8831 була оформлена знову на ім'я ОСОБА_5 Кошти, проплачені ОСОБА_4, зараховувались на ім`я ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_4 Оскільки наявних у неї і її чоловіка батька відповідачки, грошей не вистачало на купівлю автомобіля, 19 червня 2013 року між нею та АТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит в сумі 90 000 грн. Зазначала, що 25 червня 2013 року вона в касу ТОВ «Медікор» внесла кошти в сумі 96 220 грн, 90 000 грн з яких кошти, отримані нею, як кредит в АТ «Укрексімбанк». Того ж дня вона сплатила ТОВ «Медікор» 300 грн, хоча квитанції до прибуткових касових ордерів № 8867 та № 11232 були оформлені на ім'я ОСОБА_5

Таким чином, вона внесла в касу ТОВ «Медікор», як оплату за договором купівлі-продажу від 09 червня 2013 року № F0906/75, кошти в сумі 313 520 грн. зазначала, що усі кошти належали їй та її чоловікові на праві спільної сумісної власності. Акт прийому передачі автомобіля від 28 червня 2013 року, складений на ім`я ОСОБА_5, але підписаний нею та її чоловіком.

Договір купівлі-продажу автомобіля та квитанції про оплату за даним договором були оформлені на ім'я її доньки - ОСОБА_5 з метою оформлення на її ім'я автомобіля, як подарунку на день народження, однак, дізнавшись, що колишній чоловік її доньки у судовому порядку ставить питання про поділ автомобіля, як спільно нажитого майна, зрозуміла, що цей дарунок було оформлено невірно, оскільки на майно претендує особа, яка не має до нього жодного відношення. На теперішній час автомобіль оформлений на ОСОБА_4, якому ОСОБА_5 27 червня 2015 року його безоплатно відчужила, що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати удаваним договір купівлі-продажу від 09 червня 2013 року № F0906/75 в частині покупця легкового автомобіля «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати позивача покупцем за цим договором. Витребувати у ОСОБА_4 легковий автомобіль Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за позивачем право власності на нього.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано удаваним договір купівлі-продажу від 09 червня 2013 року № F0906/75 в частині покупця легкового автомобіля «Ford Kuga», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та визнано ОСОБА_4 покупцем за даним договором, витребувано у ОСОБА_6 легковий автомобіль «Ford Kuga» С520, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску, визнано за ОСОБА_4 право власності на легковий автомобіль «Ford Kuga» С520, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати удаваним спірний договір купівлі-продажу автомобіля.

Крім того, правильними є висновки апеляційного суду і про те, що визнання удаваним договору купівлі-продажу в частині покупця автомобіля є неналежним способом захисту, враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи неприпустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

В.М.Колодійчук

Т.О.Писана