Справа № 2-3165/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про

стягнення боргу та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів в рівних долях суми боргу за позикою в розмірі 39861 гривні 50 копійок, що є еквівалентом 5000 доларів США та судових витрат.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 31.08.2012 року закрито провадження по цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів на її користь 15944 гривень 60 копійок боргу за договором позики від 02.01.2009 року.

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги та виклавши їх в уточненій позовній заяві від 22.04.2016 року просить суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 65000 гривень, що станом на 21.04.2016 року є еквівалентом 2500 доларів США;

- стягнути з відповідачів на її користь залишок від суми судових витрат у сумі 263 гривні 30 копійок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що в січні 2009 року до її матері - ОСОБА_4 звернувся їх спільний знайомий ОСОБА_2 з проханням надати йому у борг 5000 доларів США, строком до травня місяця 2009 року, для будівництва власного будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Консервна, б. № 23. Оскільки раніше ОСОБА_2 неодноразово брав у ОСОБА_4 гроші у борг і своєчасно їх повертав, вони з матірю вирішили позичити ОСОБА_2 необхідну суму. 02.01.2009 року до них прийшов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передала йому 5000 доларів США, що станом на вказану дату було еквівалентом 39861 гривні 50 копійкам. 3000 доларів з вказаних коштів належали ОСОБА_4 а 2000 доларів їй. Отримавши гроші ОСОБА_2 на ксерокопії свого паспорту написав розписку про отримання коштів та вказав строк їх повернення. Вказана розписка була підписана нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_2 був одружений на ОСОБА_3, а гроші брав на будування їх спільного будинку, він забрав розписку з собою та на наступний день приніс її вже і з підписом своєї дружини. Оскільки ОСОБА_4 необхідно було їхати на операцію до м. Одеси, у розписці було зазначено, що кошти у борг ОСОБА_2 отримав тільки від ОСОБА_1 У встановлений у борговій розписці строк ОСОБА_2 та ОСОБА_3А грошові кошти у повному обсязі не повернули, у звязку з чим позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Під час розгляду справи у суді ОСОБА_2 частково повернув їй кошти, які брались у борг, а саме: 31.06.2010 року - 800 гривен; 24.04.2011 року - 1600 гривень; 10.07.2012 року - 17795 гривень. Загалом ОСОБА_2 повернув їй 18015 гривень, що на той час було еквівалентом 2500 доларів США. Позивачці відомо, що 05.03.2010 року за рішенням Кілійського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, однак вона вважає, що оскільки гроші брались у борг, коли відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі та на спільні потреби подружжя, вони повинні нести солідарну відповідальність. Станом на 21.04.2016 року відповідачі не повернули ОСОБА_1 2500 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ складає 65000 гривень і, саме цю суму вона просить солідарно стягнути з відповідачів на її користь. Також позивач просить стягнути в рівних частках з відповідачів залишок від суми судових витрат у розмірі 263 гривні 30 копійок, оскільки половину суми судових витрат ОСОБА_2 компенсував їй 10.07.2012 року.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просить суд задовольнити її позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав частково та пояснив, що 02.01.2009 року він взяв у борг у ОСОБА_1 5000 доларів США, які зобовязався віддати до травня 2009 року. Вказані гроші він брав для будівництва будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Консервна, № 23. Отримавши від ОСОБА_1 вказану суму грошей, він на ксерокопії свого паспорту написав розписку, про отримання коштів та вказав строк їх повернення. Вказана розписка була підписана ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Оскільки на той час він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, а гроші брав на будування їх спільного будинку, він забрав розписку з собою та на наступний день приніс її вже і з підписом дружини. У подальшому, 05.03.2010 року за рішенням Кілійського районного суду Одеської області шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Під час розгляду справи у суді, свою частину суми боргу (2500 доларів США) та половину суми судових витрат (263 гривні 30 копійок), що загалом становило18015 гривень, він повернув ОСОБА_1 Оскільки 5000 гривень США брались у борг, коли він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 та на будівництво спільного будинку, тобто на потреби подружжя, а свою частину від суми боргу він вже виплатив, ОСОБА_2 просить суд позов задовольнити частково, стягнувши на користь позивача залишок суми боргу (2500 доларів США) та половину суми судових витрат (263 гривні 30 копійок) з його колишньої дружини ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі та пояснила, що до початку березня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Під час шлюбу вона з колишнім чоловіком дійсно декілька разів брала у борг у ОСОБА_4 певні кошти, які повертали у строк та з виплатою відсотків. Про той факт, що 02.01.2009 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у борг 5000 доларів США, нібито на будівництво їх спільного будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Консервна, № 23, їй стало відомо лише з копії позовної заяви, яку вона отримала 15.05.2012 року, разом з повісткою про виклик до суду. До того часу про факт отримання ОСОБА_2 02.01.2009 року у борг від ОСОБА_1 5000 доларів США їй відомо не було. Боргову розписку вона не підписувала, своєї згоди на позику не давала та грошей не бачила. Дійсно разом з колишнім чоловіком вони будували житловий будинок, однак витрачали на це власні гроші, а також ті кошти, які їм давали її батьки. Аналогічні пояснення містяться у письмових запереченнях ОСОБА_3 проти позову /а.с. 25-26/.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з неї залишку суми боргу і стягнути вказані кошти з ОСОБА_2

В судові засідання призначене на 08.11.2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, повторно не зявились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 дала показання повністю аналогічні поясненням позивача ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що його син ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3. У шлюбі вони будували власний будинок у с. Шевченкове, Кілійського району, Одеської області. На придбання будівельних матеріалів син з дружиною декілька разів брав у борг гроші у ОСОБА_4, які завжди повертали у оговорені строки. Зі слів сина, йому стало відома, що на початку 2009 року подружжя взяло у борг у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5000 доларів США для придбання будівельних матеріалів. Повернути їх своєчасно ОСОБА_2 не зміг, оскільки почались проблеми з заробітком.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що її донька ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Весною 2010 року, коли донька вже не мешкала з колишнім чоловіком, до них почала приходити ОСОБА_4 та вимагати повернення 5000 доларів США, які у неї позичали донька та її колишній чоловік. Після цього ОСОБА_3 пояснила, що про існування вказаного боргу нічого не знає і гроші не позичала. Також свідок пояснила, що гроші на будівництво приватного будинку доньці та зятю давали вони з чоловіком.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши надані письмові докази і розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив наступні факти, та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з 02.02.2002 року по 05.03.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний факт підтверджується копією рішення Кілійського районного суду Одеської області від 05.03.2010 року по цивільній справі № 2-2318/10 р. про розірвання шлюбу /а.с. 61/.

У дослідженій в судовому засіданні розписці, яка виконана на ксерокопії паспорта громадянина України ОСОБА_2, зазначено наступне: «Розписка. Дана мною, ОСОБА_9, в том, что я беру взаймы 5000 $, пять тысяч долларов, у ОСОБА_10, сроком до мая месяца 2009 года. В присутствии ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_2 «подпись», ОСОБА_3 «подпись», ОСОБА_11 «подпись», ОСОБА_1 «подпись». 2/01-2009 года». «Отдал 31.5-2010 года 800 грв. 100 дол. 24.4-2011 года 1600 грв. 200 дол.» /а.с. 117/.

Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» «Курс гривні до іноземної валюти згідно розпорядження № 205/347 Національного банку на 13.09.2011 року 840 USD 100 доларів США 797,23 грн.» /а.с. 37/.

З дослідженої судом розписки вбачається наступне: «Я, ОСОБА_13, получила 10 июля 2012 года от ОСОБА_9 17 тыс. 795 гривен, в связи с долгом согласно исковому заявлению. Претензий к ОСОБА_9 не имею, так как он долг согласно иска погасил, свою часть. 10 июля 2012 г. Афенди Р.М. «подпись»» /а.с. 50/.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 12.11.2012 року задоволено клопотання ОСОБА_3. По цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: «-чи виконаний підпис в борговій розписці від 02.01.2009 року ОСОБА_3 ?» /а.с. 109/.

05.09.2013 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшло повідомлення експерта НДЕКЦ при ГУМВС в Одеській області про неможливість надання висновку по матеріалам справи № 2-3165/11 від 30.09.2013 року. У повідомленні зазначено, що надати висновок неможливо, оскільки експерту не надані: - вільні зразки підписів ОСОБА_3 максимально наближені за часом виконання до досліджувального документу (початок 2009 року) не менш 10-15 документів; - підтвердження оплати за проведення судово-почеркознавчої експертизи. /а.с. 134-139/.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що 5000 доларів США, отримані 02.01.2009 року ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1, той витратив на власні потреби, про вказаний борг відповідачу відомо не було, своєї згоди на отримання позики вона не надавала і боргову розписку не підписувала, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даних фактів окрім власних тверджень ОСОБА_3 суду не надано. Ці твердження також спростовуються безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- поясненнями позивача ОСОБА_1, поясненнями відповідача ОСОБА_2, показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- борговою розпискою від 02.01.2009 року.

Стаття 526 ЦК України закріплює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначено в частині 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року, який діє, предметом договору позики можуть бути: валюта України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

У статті 65 СК України зазначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Виходячи з аналізу приведених вище норм ЦК України та СК України і, безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає достовірно встановленим наступне:

- ОСОБА_2 Та ОСОБА_3 з 02.02.2002 року по 05.03.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі і, даний факт підтверджується копією рішення суду від 05.03.2010 року /а.с. 61/;

- 02.01.2009 року ОСОБА_2 зі згоди ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_1 5000 доларів США, які зобовязався повернути до травня 2009 року, даний факт підтверджується борговою розпискою, підписаною відповідачами /а.с. 117/.

- під час розгляду справи у суді ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 частину боргу у сумі 18015 гривень, що на той час було еквівалентом 2500 доларів США, вказане підтверджується розпискою від 02.01.2009 року /а.с. 117/ та розпискою від 10.07.2012 року /а.с. 50/;

- залишок боргу за розпискою від 02.01.2009 року станом на 21.04.2016 року складає 65000 гривень, що згідно з курсом НБУ становить 2500 доларів США.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про солідарне стягнення на її користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишку боргу у сумі 65000 гривень (2500 доларів США) обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що при зверненні до суду ОСОБА_1 понесла судові витрати, з яких невідшкодованими залишилась сума у розмірі 263 гривні 30 копійок, ці кошти підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10-11, 15-16, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, борг за договором позики від 02.01.2009 року в сумі 65000 (шістдесят пять тисяч) гривень, що згідно з курсом НБУ станом на 21.04.2016 року становить 2500 (дві тисячі пятисот) доларів США.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати в сумі 263 (двісті шістдесят три) гривні 30 (тридцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_14