Ухвала

іменем україни

07 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Ремонтне житлово-комунальне підприємство № 2 (далі - РЖКП № 2) звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як співвласники квартири АДРЕСА_1 є споживачами наданих товариством житлово-комунальних послуг із утримання будинку та прибудинкової території. Від пропозиції укласти договір про надання послуг із утримання будинку та прибудинкової території відповідачі фактично відмовилися, наданих товариством послуг не оплачують належним чином, у результаті чого станом на 01 вересня 2015 року у них утворилася заборгованість у розмірі 2 608 грн 27 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів, а також інфляційні збитки у сумі 1 000 грн 21 коп., а всього загальну суму 3 608 грн 48 коп. і судові витрати у справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь РЖКП № 2 заборгованість за надані комунальні послуги в сумі 2 560 грн 75 коп., інфляційні збитки в сумі 993 грн 19 коп., в рівних частинах з кожного судові витрати у справі в сумі 1 218 грн.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції, указаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь РЖКП № 2 заборгованість за надані комунальні послуги в сумі 577 грн 86 коп., інфляційні нарахування в сумі 135 грн 08 коп., а всього 712 грн 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь РЖКП № 2 заборгованість за надані комунальні послуги в сумі 1 947 грн 70 коп., інфляційні нарахування в сумі 848 грн 40 коп., а всього 2 796 грн 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь РЖКП № 2 судові витрати по 609 грн із кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги та судових витрат у справі, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог до неї та стягнення судових витрат відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 162 ЖК Української РСР передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі відсутності укладення договорів з комунальними підприємствами, обсяг прав та обов'язків сторін, які, відповідно до ст. 11 ЦК України виникають також з дії та вчинків осіб, визначається чинним законодавством, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг.

У п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно виходив із того, що кожен зі співвласників відповідно до своєї частки, а частки відповідачів є рівними, повинен окремо нести відповідальність, і заборгованість та інфляційні втрати підлягають стягненню із кожного в частках, а не солідарно.

Таким чином, правильним є висновок суду, що стягненню підлягає заборгованість у розмірі 2 525 грн 56 коп., із яких 577 грн 86 коп. слід стягнути з ОСОБА_4 із врахуванням проведеної ним оплати за той період, коли рахунки були розділені, а з ОСОБА_5 - 1 947 грн 70 коп. заборгованості.

При цьому суд правильно виходив із того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, які фактично надаються; відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що РЖКП № 2 немає законних підстав надавати житлово-комунальні послуги відповідачам, зазначивши, що вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме: рішенням Ковельської міської ради від 20 жовтня 1999 року № 13/17, яким було створено РЖКП № 2 і передано йому на баланс житлові будинки, у тому числі і будинок АДРЕСА_1. Крім того, згідно з протоколом громадських слухань мешканців указаного будинку, на громадських слуханнях обговорювалося питання щодо запровадження нових тарифів та переліку житлово-комунальних послуг і більшість мешканців цього будинку під час зборів утрималася від створення ОСББ.

Крім того, апеляційний суд у рішенні правильно зазначив, що відповідач ОСОБА_5 як співвласник квартири зобов'язана проводити оплату наданих послуг незалежно від її реєстрації та постійного проживання в квартирі, а на підставі наявних у справі доказів суд правильно вважав доведеним факт надання таких послуг, їх структуру та вартість, враховуючи, що відповідач не обґрунтувала та не надала доказів на підтвердження того, що такі послуги не надавались чи були неякісними.

Наведені в касаційній скарзі відповідача ОСОБА_5 доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував, крім того, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій оскаржуваній частині та рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова