АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Чупікової В. В.,

секретар Окармус О. М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» (далі ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4») до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У подальшому позовні вимоги було уточнено та збільшено їх розмір.

Позивач зазначав, що 31 липня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_4» в особі Чернівецької обласної дирекції АТ «ОСОБА_6 ОСОБА_4», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №014/0001/74/40909, згідно з яким позивач надав відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 148 000 доларів США, строком до 30 липня 2023 року зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитом.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №011/0001/21587/587/588, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1029, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв.м по вул. Прикарпатській, 9 в м. Чернівці; земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га (кадастровий номер :16:001:0076), що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Прикарпатська, 9.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року з ОСОБА_5 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 766 714 грн 13 коп.

З урахування уточнених збільшених позовних вимог (т.1 а.с. 127) позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2007 року в розмірі 1 181 083,46 доларів США звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м по вул. Прикарпатській, 9 в м. Чернівці та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га (кадастровий номер :16:001:0076), що знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року у задоволені позову ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки предявлено після спливу позовної давності.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити частково.

У справі встановлено, що 31 липня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 148 000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 процентів на рік з кінцевим терміном повернення 30 липня 2023 року.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору позичальник в разі порушення строків повернення суми кредиту, відсотків та комісій, передбачених договором сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 процентів від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Абзацом 3 пункту 6.5. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов'язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №011/0001/21587/587/588, відповідно до умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок площею 259,9 кв. м та земельну ділянку, площею 0,0667 га, які розташовані по вул. Прикарпатській, 9 у м. Чернівці.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором №014/0001/74/40909 від 31 липня 2007 року становить 1181083,46 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 147 200,00 доларів США; заборгованості за відсотками 137335,73 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 895547,73 доларів США.

07 жовтня 2014 року банк направив відповідачам письмові вимоги-претензії, в яких запропоновано у тридцятиденний термін погасити наявну заборгованість за кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

При цьому у позасудовому порядку вимоги банку від 07 жовтня 2014 року не виконано, у зв'язку з чим після збігу тридцятиденного терміну банк звернувся до суду.

Встановлено, що 15 травня 2008 року Шевченківським районним судом м. Чернівці задоволено позов банку до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 766 714 грн 13 коп.

Отже, банк скористався правом дострокового стягнення кредиту.

У ході апеляційного розгляду справи встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року про дострокове стягнення кредиту, процентів, пені, - заборгованості, що утворилася станом на 28 січня 2008 року не виконано.

Виконавчий лист повертався стягувачу через неможливість його виконання внаслідок відсутності коштів та майна у боржника, про що свідчать копії матеріалів виконавчого провадження (т.3, а.с.65-89).

На час предявлення позову та розгляду справи жодних стягнень за виконавчим листом не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору, наявності непогашеної заборгованості за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року в розмірі 766 714 грн 13 коп., нарахування банком заборгованості за період після ухвалення рішення, вимоги ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про звернення стягнення на предмети іпотеки підлягають задоволенню.

Не можна визнати правильним висновок суду першої інстанції як і доводи відповідачки ОСОБА_2 про сплив позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вони суперечать нормам статей 257, 258, 599 ЦК України, а також статей 12, 17 Закону № 898-IV.

Згідно зі статтею 3 Закону № 898-IV іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Встановлено, що основне зобовязання, що випливає з кредитного договору не припинилося, а тому не припинилося зобовязання, що випливає з договору іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 898-IV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року в справі № 6-1239 цс16 висловив правову позицію, згідно якої виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» слід дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Верховний Суд України дійшов висновку про необхідність зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», а посилання у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Тому у резолютивній частині рішення у даній справі слід зазначити конкретну початкову ціну предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження дійсної вартості предмета іпотеки позивачем подано звіт № 401 від 2 серпня 2016 року зі змісту якого вбачається, що суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 дійсна вартість предмета іпотеки визначена у 2 045 829 гривень, в т.ч. 1 855 781 гривня вартість житлового будинку та 190 048 гривень вартість земельної ділянки.

Тому указану вартість слід зазначити як початкову ціну предмету іпотеки.

Відповідачка ОСОБА_2 не погоджувалася з визначеною вартістю предмету іпотеки, проте після розяснення її права на ініціювання питання призначення експертизи чи надання інших доказів на підтвердження дійсної вартості предмету іпотеки відмовилася скористатися такими правами.

У такий спосіб відповідачка, як особа, яка бере участь у справі, розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК України).

Водночас, при визначенні загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, колегія суддів виходить з наступного.

Позивачем з урахуванням уточнення та збільшення розміру вимог за кредитним договором станом на 10 квітня 2015 року нараховано та предявлено до стягнення за рахунок предмета іпотеки заборгованість у розмірі 1181083,46 доларів США., яка складається із заборгованості за кредитом 147 200,00 доларів США, заборгованості за відсотками 137335,73 доларів США, пені 895547,73 доларів США.

Колегія суддів вважає, що указаний розмір заборгованості є завищеним, оскільки не враховує наявність рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором та заяви відповідачки ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року в справі за позовом банку до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості визначено, що заборгованість за кредитом, нарахованими процентами та пенею станом на 28 січня 2008 року складає 766 714 грн 13 коп.

Оскільки указана сума не стягнута, то вона підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки, а не сума боргу у доларах США за період до 28 січня 2008 року як про це просить банк.

Позивач при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки також нарахував заборгованість за період після ухвалення попереднього рішення.

Відповідачі вважають, що банком такі вимоги заявлено після спливу позовної давності.

Такі доводи відповідачів підлягають частковому врахуванню.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 29 червня 2016 року в справі № 6-1188цс16.

Тому, враховуючи заяву відповідачки ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності, до складу боргу, який підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки слід включити проценти та пеню, які нараховані банком за період після 28 січня 2008 року у межах позовної давності.

Позов у даній справі банком предявлено 21 листопада 2014 року.

Враховуючи загальну позовну давність у три роки з урахуванням уточнених вимог, до складу заборгованості також слід включити проценти, нараховані за період з 21 листопада 2011 року по10 квітня 2015 року.

Їх розмір за вказаний період складає 65062 долари США 41 цент, що визнається представником позивача та розраховується як різниця між нарахованими банком процентами за весь період (до 10 квітня 2015 року) та за період до 20 листопада 2011 року (з розрахунку: 137 335,73 72273,32= 65062,41).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті з урахуванням положень ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», стягнення може бути проведено у іноземній валюті.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, проценти за користування кредитом також стягуються в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Водночас положення ч. 2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Зазначених положень закону банк не врахував та помилково визначив таку складову боргу як пеня в іноземній валюті.

Враховуючи спеціальну позовну давність в один рік з урахуванням уточнених вимог, до складу заборгованості підлягає включенню пеня за період з 21 листопада 2013 року по 10 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 її визначив за указаний період помилково в іноземній валюті у розмірі 470 907 доларів США 88 центів.

Проте з урахування вище наведених норм права розмір заборгованості з пені у межах позовної давності слід визначити у валюті України за курсом НБУ, що мав місце на кожен період нарахування пені.

Така заборгованість за період з 21 листопада 2013 року по 10 квітня 2015 року складає 6 721 395 гривень 16 коп. (розрахунок у вигляді таблиці наводиться):

№ п/пдата планового погашення відсотків прострочена заборгованість по тілу кредитупрострочена заборгованість за процентамикількість днів простреннярозмір пені за кожен день простреннянарахована пеня за період прострочення дол СШАкурс валют НБУзагальна сума грн
121.11.2013 - 15.12.201358 864,99 111 226,88 230,50%19 560,58 7,,7159
215.12.2013 - 15.01.201459 639,86 112 904,56 310,50%26 364,24 7,,3703
315.01.2014 - 15.02.201460 414,73 114 529,81 280,50%26 744,39 8,,1557
415.02.2014 - 15.03.201461 189,60 115 997,78 260,50%24 492,23 9,,9223
515.03.2014 - 10.04.201461 189,60 115 997,78 260,50%23 034,36 12,,2510
610.04.2014 - 15.04.201461 964,47 117 518,17 50,50%4 429,68 12,385654864,2446
715.04.2014 - 15.05.201462 739,34 119 195,85 300,50%26 922,40 11,,9512
815.05.2014 - 15.06.201463 514,21 120 768,67 310,50%28 199,96 11,,6908
915.06.2014 - 15.07.201464 289,08 122 289,07 300,50%27 642,43 11,,4565
1015.07.2014 - 15.08.201465 063,95 124 019,17 310,50%28 919,62 13,,6685
1115.08.2014 - 15.09.201465 838,82 125 539,56 310,50%29 307,88 12,,5064
1215.09.2014 - 15.10.201466 613,69 127 217,24 300,50%28 706,75 12,,8260
1315.10.2014 - 15.11.201467 388,56 128 842,49 310,50%30 043,79 15,,9090
1415.11.2014 - 15.12.201468 163,43 130 310,46 300,50%29 434,65 15,,8579
1515.12.2014 - 15.01.201568 938,30 132 040,56 310,50%30 763,45 15,,2635
1615.01.2015 - 15.02.201569 713,17 133 613,38 310,50%31 151,73 25,,1140
1715.02.2015 - 15.03.201570 488,04 135 081,35 280,50%28 465,71 21,,7874
1815.03.2015 - 10.04.201570 488,04 135 081,35 260,50%26 724,03 22,,4738
Всього 6721395,16

Водночас, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як встановлено у справі заборгованість за кредитом, визначена попереднім рішенням суду складає 766 714 грн 13 коп., а заборгованість за процентами за новий період 65 062,41 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення складає 1696908 грн 98 коп. (з розрахунку: 65 062, 41*26,08125=1696908,98). Загальна сума боргу у валюті України (борг за кредитом та процентами) становить 2461773 грн. 70 коп. (з розрахунку: 743 360+21504,72+ 1696908,98=2461773,7).

Розмір пені, нарахованої становить у межах позовної давності, становить 6 721 395 грн 16 коп., що значно перевищує розмір збитків банку.

За наведених обставин є підстави для зменшення розміру пені.

Зокрема, розмір пені слід зменшити до 15 процентів від суми неповернутого боргу у розмірі 2461773 грн. 70 коп. (збитків у розумінні ст. 551 ЦК України), а саме до 451 347 гривень 30 коп.(з розрахунку: 2461773,7 грн *15% / 100% =451347,30 грн ).

Нормою ст. 38 Закону № 898-IV передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Отже, апеляційна скарга ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» підлягає задоволенню частково: рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» слід стягнути половину понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору, а саме по 127 грн 89 коп. з кожного з відповідачів(з розрахунку: (267,96+243,60)/2/2).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №014/0001/74/40909 від 31 липня 2007 року в розмірі: 766 714 гривень 13 коп., яка визначена за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 743 360 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 21504 гривень 72 коп., пені в розмірі 1849 гривень 41 коп.; а також 65 062 доларів США 41 цент - проценти за період з 21 листопада 2011 року по 10 квітня 2015 року, 451347 гривень 30 коп. - пеня за період з 21 листопада 2013 року по 10 квітня 2015 року, - звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме, належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами загальною площею 259,9 кв. м, який знаходиться по вул. Прикарпатській, 9 в м. Чернівці та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га кадастровий номер :16:001:0076, що знаходиться за адресою вул. Прикарпатська, 9 в м. Чернівці, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_3 ОСОБА_4» з укладанням від свого імені, як іпотекодержателя, договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з усіма правами продавця за початковою ціною 2 045 829 гривень, в т. ч. 1 855 781 гривня вартість житлового будинку та 190 048 гривень вартість земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» по 127 гривень 89 коп. з кожного - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

ОСОБА_9