Справа № 2018/2-1970/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення боржника, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2, посилаючись на наступне.

В провадженні Київського відділу державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківської області знаходиться зведене виконавче провадження, за виконавчими документами а саме:

- виконавчий лист №2018/2-1970/11/13, виданий 17.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ "АНСУ" у розмірі 62995,54 доларів США (постанова про зміну сторони виконавчого провадження від 04.02.2015 року) (приєднано до зведеного виконавчого провадження 13.07.2015 року);

- виконавчий лист №640/499/14-ц 2/640/1605/14/04, виданий 21.07.2014 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторінг Україна" заборгованість у загальному розмірі 1839536,02 грн. (приєднано до зведеного виконавчого провадження 13.07.2015 року).

Державний виконавець у поданні також зазначає, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано. 22.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови направлено сторонам. Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 та встановлено наступне. Боржником та його сім'єю відповідно до чинного законодавства України добровільно доступ до місця проживання для встановлення майнового стану боржника надано не було, чим боржник перешкоджав проведенню виконавчих дій відповідно до чинного законодавства України. Державний виконавцець вважає, що ним було вжито всіх можливих заходів примусового характеру, спрямованих на повне, фактичне та своєчасне виконання рішення суду та встановлено, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду, навмисно чинить перешкоди при проведенні виконавчих дій, що є, на думку державного виконавця, "підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України".

В судове засідання державний виконавець та сторони по справі не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду подання, у зв'язку з чим суд розглядає подання за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вивчивши доводи подання, суд знаходить неможливим дозволити примусове входження до житлового приміщення боржника з наступних підстав.

Ст. 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №48137533 за виконавчими документами:

- виконавчий лист №2018/2-1970/11/13, виданий 17.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ "АНСУ" у розмірі 62995,54 доларів США (постанова про зміну сторони виконавчого провадження від 04.02.2015 року) (приєднано до зведеного виконавчого провадження 13.07.2015 року);

- виконавчий лист №640/499/14-ц 2/640/1605/14/04, виданий 21.07.2014 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторінг Україна" заборгованість у загальному розмірі 1839536,02 грн. (приєднано до зведеного виконавчого провадження 13.07.2015 року).

Згідно акту державного виконавця від 19.04.2016 року, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, двері ніхто не відчинив, чим, на думку державного виконавця, боржник перешкоджав проведенню виконавчих дій.

Державним виконавцем також було надано копію акту від 02.06.2016 року, однак якість документу позбавляє суд можливості встановити його зміст.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першоюстатті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено вКонституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (частина перша статті 55 Основного Закону України, стаття 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

З наданих суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем були в повному обсязі вжиті заходи, щодо виявлення наявності у боржника коштів в установах банків, та інших кредитних організаціях, наявності рахунків в цінних паперах у депозитаріях, та цінних паперів на які можливо звернути стягнення.

Крім того, у суду відсутні дані щодо того факту, чи надсилались державним виконавцем запити до відповідних органів влади для виявлення майна боржника.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що державний виконавець просить дати дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення, яке належить боржнику за адресою: АДРЕСА_3, проте жодного підтвердження про перешкоди не надано, окрім вказаних актів. Дані про те, що у вказаному житловому приміщенні знаходиться майно чи кошти боржника в матеріалах подання відсутні, які і дані щодо належності майна саме боржнику.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду. Таким чином, достатні правові підстави для примусового проникнення до житлового приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК України суду не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна визнати обґрунтованими, а тому подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 376 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня поставлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя -