Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України"

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості, -

встановила:

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову посилався на те, що 09.01.2008 року між ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1344 на суму 909000 грн. на придбання житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1200 га, що по вул. Д. Нечая, 26 с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області, строком на 324 місяці - до 29.01.2035 року, зі сплатою 15% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.01.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки№643.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.07.2010 року, яке набрало законної сили, задоволено частково поданий прокурором м. Вінниці позов в інтересах держави в особі ВАТ "Державний ощадний банк" і стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит №1344 від 29.01.2008 року в сумі 1105930,74 грн., з яких 897777,76 грн. основний борг, 184723,94 грн. проценти, 23429,04 грн. пеня.

Позичальник свої зобовязання за кредитним договором виконував не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 26.05.2014 року за розрахунками позивача складає: 427243,84 грн. прострочені проценти за користування кредитними коштами, 411853.82 грн. пеня за простроченим основним боргом та процентами.

В подальшому позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, а тому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої 23.12.2015 року, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість, яка утворилась станом на 21.12.2015 року за договором про іпотечний кредит №1344 від 29.01.2008 року в сумі 1381219,25 грн., яка складається із прострочених процентів за користування кредитом 426141,63 грн., пені за простроченим основним боргом та процентами 955077,62 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за договором про іпотечний кредит №1344 від 29.01.2008 року в сумі 1381219 грн. 25 коп., з яких: 426141 грн. 25 коп. - прострочені проценти за користування кредитом, 955077 грн. 62 коп. - пеня за простроченим основаним боргом.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3 ПАТ "Державний ощадний банк" через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні вимог банку до ОСОБА_5, ухваливши нове про задоволення позову про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній і просила задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції, так як ні їх думку мало місце припинення поруки, що унеможливлює солідарне стягнення заборгованості за кредитом з їх довірителя.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_9 подали заяву про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою останнього, яка не підлягає до задоволення, оскільки поважність причин неявки в судове засідання не підтверджена документально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції ПАТ «Державний ощадний банк України» та вимог, заявлених ним в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній апелянтом ПАТ «Державний ощадний банк України» частині зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Так, судом першої інстанції встановлено, 29 січня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1344, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 909000,00 грн. на придбання житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1200 га, що по вул. Д. Нечая, 26 с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області, строком на 324 місяці (до 29.01.2035 р.) та зі сплатою 15% річних.

Відповідно до умов кредитного договору п.1.6, 1.5, 1.6.1, 4.3.2 позичальник зобовязався проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2806,00 грн. не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісяця в розмірі 11363,00 грн.

Позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором, повернути кредит в сумі 909000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника 29.01.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №643, відповідно до умов якого поручитель відповідає солідарно з позичальником перед банком за невиконання зобовязань позичальником за договором про іпотечний кредит.

Згідно п. 4.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань по кредитному договору №1344 від 29.01.2008 р. не предявить вимоги до поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.03.2012 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 14.05.2010 року про визнання договору поруки №643 від 29.01.2008 року, укладеного між ВАТ "Ощадбанк" і ОСОБА_3 недійсним - скасовано, залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.03.2010 року, яким відмовлено в задоволенні позову про визнання названого договору поруки недійсним. (а.с. 98, 99-102 Том 1).

Через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1344 від 29.01.2008 року, станом на 21.12.2015 року становить 1381219, 25 грн., із яких: прострочені проценти за користування кредитом 426141,63 грн., пеня за простроченим основним боргом та процентами 955077,62 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними та врегульовані ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз змісту статей 1054 та 559 ЦК України свідчить про таке.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

Умовами договору поруки п. 4.2. визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору №1344 від 29.01.2008 року не пред'явить вимог до поручителя.

Отже якщо у звязку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за договором про іпотечний кредит, банк використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 2.1 договору поруки право на односторонню зміну умов кредитних договорів, надіславши 25 березня 2013 року поручителю ОСОБА_5 вимогу про погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.07.2010 року Ленінський районний суд м. Вінниці ухвалив рішення, яким позов поданий прокурором м. Вінниці в інтересах держави в особі ВАТ "Державний ощадний банк" задоволено частково і стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит №1344 в сумі 1105930,74 грн., з яких: 897777,76 грн. основний борг, 184723,94 грн. проценти, 23429,04 грн. пеня.

Позивачем заявлено, а рішенням суду задоволено вимогу банку про дострокове повернення як тіла кредиту, в тому числі і не простроченого, так і процентів за користування ним, і пені, отже строк виконання зобов'язань було змінено.

Разом з тим, в задоволенні позову до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором тоді було відмовлено, оскільки рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14.05.2010 року визнано недійсним договір поруки №643 від 29.01.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького міського відділення №8672.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року (т. 1, а.с. 102) рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 травня 2010 року скасовано та залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 березня 2010 року (т. 1, а.с. 98).

Отже касаційним судом було скасовано рішення, яким суд в рішенні від 09.07.2010 року обґрунтовував відмову в солідарному стягненні заборгованості з ОСОБА_3 й відновив дію договору поруки, наданої останнім в забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Відтак з 21 березня 2012 року відновлено дію обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням й кореспондуючого йому права кредитора (банку) звернутися із відповідною вимогою до поручителя.

Разом з тим, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутися із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

Отже сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договору поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року в справі №6-2056цс15 висловив правову позицію згідно з якою, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов договору поруки використав право достроково вимагати стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором ще в 2010 році предявивши позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі основного боргу (всієї суми наданого кредиту), процентів за користування ним, пені.

Після відновлення дії договору поруки і субєктивного права банку предявити вимогу про солідарну з боржником відповідальність поручителя за кредитним договором, банк цим правом протягом шести місяців після 21 березня 2012 року не скористався і вимогу (позов) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором не предявив.

Натомість 25 березня 2013 року, тобто більше як через рік банк надіслав ОСОБА_3 повідомлення №742 (т. 1, а.с. 18), в якому повторно зажадав від останнього повернення всієї заборгованості за кредитом, відсотків за користування ним і пені, та попередив, що в разі, якщо заборгованість протягом тридцяти календарних днів з дати одержання даної вимоги не буде погашена, до нього можуть бути застосовані заходи примусового стягнення заборгованості.

Проте і протягом шести місяців після закінчення тридцяти днів з моменту предявлення зазначеної вимоги банк не звернувся до суду із позовом про солідарну із боржником відповідальність ОСОБА_3 за кредитним договором відповідно до договору поруки.

Позов предявлено лише 05.06.2014 року, тобто після спливу встановленого договором шестимісячного строку, а тому він не підлягає до задоволення у звязку з припиненням поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції дав невірну оцінку встановленим обставинам справи і прийшов до помилкового висновку про те, що висуваючи вимоги до поручителя ОСОБА_3 позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» пропустив строк позовної давності, і тому позовні вимоги, висунуті до ОСОБА_3, не підлягають до задоволення саме з цієї підстави.

При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що порука припинилася і саме це є підставою для відмови у позові.

Позовна ж давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права бо про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності почи нається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З цих підстав колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову до поручителя відповідача ОСОБА_10 з інших підстав.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №1344 від 29.01.2008 року та договором поруки №643 від 29.01.2008 року в розмірі 1381219,25 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №1344 від 29.01.2008 року та договором поруки №643 від 29.01.2008 року в розмірі 1381219,25 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_11
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_12 /підпис/ ОСОБА_13 ОСОБА_11