АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Мазурик Л.Ф.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

встановила:

у листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 20 651 грн. 64 коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 2 листопада 2001р. по 12 березня 2009р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із нею. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 4 лютого 2013 року і до повноліття дитини.

Позивач стверджувала, що в період з 2012 року по 2014 рік несе додаткові витрати на дочку, які складаються із оплати лікування, відпочинку, придбання необхідної одежі та взуття, оплати облаштування помешкання, де проживає дочка, що склало 41 303грн. 28коп., половину з яких повинен нести відповідач.

У березні 2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 25 216,03 грн. та вказувала, що за період з 2013 року до 2016 року вона витратила на заняття доньки в театральній студії приблизно 5 500грн., на придбання ліків проти алергії - 234, 62грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком та за консультацією лікаря в Центрі алергічних захворювань верхніх дихальних шляхів та вуха, що підтверджується консультативним висновком №2 405/16 від 14 березня 2016 року, витратила ще 249,16 грн. на відповідні ліки, що підтверджується фіскальним чеком.

Крім того, позивач зазначала, що 13 грудня 2015 року вона придбала доньці підліткове зимове пальто вартістю 2 200грн., що підтверджується товарним чеком № 5 від 13 грудня 2015 року, а 5 березня 2016 року нею було придбано доньці одяг на загальну суму 945грн., що підтверджується товарним чеком від 5 березня 2016 року.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/8183/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Також позивач стверджувала, що 14 та 15 березня 2016 року дочка була на консультації у лікаря-окуліста, який у зв'язку з певними особливостями зору, надав рецепт на окуляри, які придбати зараз вона не має матеріальної можливості.

Рішенням суду від 15 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1

- 2 -

Миколайовича на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25 216 грн. 03 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Представник відповідача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, не врахування тієї обставини, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, а понесені позивачем витрати є витратами повсякденного життя, які покриваються за рахунок сплати відповідачем аліментів.

Крім того, представник відповідача вважає, що понесені витрати позивач взяла на себе добровільно, без врахування думки відповідача щодо доцільності таких витрат з урахуванням реальних потреб дитини та фінансової можливості обох батьків оплачувати ці витрати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_4 у розмірі 1000грн. щомісячно до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен нести додаткові витрати на дочку, враховуючи його матеріальний стан та наявність у власності значного рухомого майна.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язання довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що донька сторін ОСОБА_7 з 2012р. по 2014р. проходила лікування у МЦ «Баркон-стоматологія» у лікаря-стоматолога ОСОБА_8, за що було сплачено 2405грн. і підтверджено відповідною довідкою (с.с.17). У вересні 2013р. дитина проходила ортопедичне лікування в стоматологічному центрі ТОВ «Мед-альянс», за що сплачено 330грн., що підтверджується товарними чеками (с.с.19).

- 3 -

У жовтні 2013р. ОСОБА_4 хворіла, у зв'язку із чим за призначенням лікаря позивачем купувалися ліки на суму 323грн. 48коп., що підтверджено фіскальним чеком (с.с.25, 27).

За відвідування ОСОБА_7 театральної студії у 2015-2016р.р. позивачем було сплачено 430грн. 28коп. (с.с.119).

Вказані витрати є додатковими витратами, які пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що половина понесених позивачем додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано доказів у підтвердження оплати акту виконаних робіт від 27 вересня 2013р. на суму 1900грн. (с.с.20) та акту виконаних робіт від 20 серпня 2015р. на 3 560грн. (с.с.24).

Також позивачем не було надано медичних документів у підтвердження призначення дочці ліків, придбання яких підтверджено фіскальними чеками на сторінці 25 на суму 440грн. 20коп. та призначення аналізу крові, на проведення якого витрачено 80грн.

Крім того, не підтверджено позивачем, що ліки, придбані по фіскальним чекам 13 та 14 березня 2016р. на суму 483грн. 78коп. (с.с.120) були призначені лікарем Центру алергічних захворювань верхніх дихальних шляхів та вуха, так як консультативний висновок від 14 березня 2016р. таких призначень не містить.

Не врахував суд першої інстанції і тієї обставини, що позивачем не було надано доказів у підтвердження понесених нею витрат у сумі 5500грн. на заняття доньки у театральній студії, а також не було зазначено у чому саме полягали ці витрати.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що вищезазначені витрати були понесені позивачем і половина вказаних витрат повинна бути відшкодована відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував віднесення до додаткових витрат витрати, понесені на відпочинок дитини, придбання одягу, взуття, мобільного телефону, меблів, рюкзаку, проведення утеплення зовнішнього фасаду будинку.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що вказані витрати не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, і повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

Отже, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України оцінені надані докази, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру додаткових витрат, які повинен відшкодувати відповідач, враховуючи надані позивачем докази.

При цьому, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом було роз'яснено представнику позивача наслідки ненадання доказів у підтвердження понесених витрат, а також був наданий час для подання цих доказів до суду апеляційної інстанції, проте, такі докази надані представником позивача не були.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат ухвалено з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для зміни його в цій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року змінити, зменшивши розмір додаткових витрат на утримання дитини, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 1744грн. 38коп.

- 4 -

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: