Номер провадження: 22-ц/785/5174/16
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника державного підприємства «Адміністрація морський портів України» - ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Адміністрація морський портів України», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «Адміністрація морський портів України», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби про поновлення на роботі, та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що позивачка працювала у відповідача на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу юридичної роботи та міжнародно-правових відносин філії «Морська пошуково-рятувальна служба» ДП «Адміністрація морських портів України».

08.02.2016 року позивачку звільнено на підставі ст.. 40 п. 1 КпЗП України в звязку із скороченням штату.

Позивачка вважає звільнення незаконним.

В подальшому з 05 травня 2016 року позивачка знов була прийнята на роботу у відповідача на посаду завідувача сектору претензійно-позовної роботи юридичної служби.

Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 23 травня 2016 року позов в частині поновлення на роботі залишено без розгляду.

Рішенням Суворовського районного суд ум. Одеси від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 26356 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 09.02.2016 року по 04.05.2016 року включно. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ДП «Адміністрація морський портів України» - ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу юридичної роботи та міжнародно-правових відносин філії «Морська пошуково-рятувальна служба» ДП «Адміністрація морських портів України». 08.02.2016 року позивачку звільнено на підставі ст.. 40 п. 1 КпЗП України в звязку із скороченням штату. Позивачка вважає звільнення незаконним. В подальшому з 05 травня 2016 року позивачка знов була прийнята на роботу у відповідача на посаду завідувача сектору претензійно-позовної роботи юридичної служби. Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Скористатись правом зміни чисельності або штату працівників шляхом скорочення власник або уповноважений ним орган може будь-коли, оскільки законодавство про працю не встановлює щодо цього жодних часових обмежень.

Судом встановлено, що роботодавцем порушено вимоги ст. 43 КЗпП України щодо погодження з профспілковим комітетом вивільнення працівників.

Крім того позивачка є членом профспілкового комітету підприємства та відповідно до ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався.

За таких обставин суд правильно дійшов до висновку про те, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з відповідним позовом та позов підлягає задоволенню.

Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так середньоденна заробітна плата позивача складає 462 грн. 40 коп. Весь час вимушеного прогулу за період з 09.02.2016 року по 04.05.2016 року становить 57 робочих днів, таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу (462 грн. 40 коп. х 57 днів) = 26356 грн. 80 коп. які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом повно і всебічно досліджені обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неправильну оцінку судом обставин порушення вимог ст. 43 КЗпП України щодо погодження з профспілковим комітетом вивільнення працівників, законність та відповідність вимогам закону та статуту адміністрації відповідача щодо визначення штатного розпису та чисельності працівників, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким судом дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника державного підприємства «Адміністрація морський портів України» - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_4