Провадження № 2/200/3248/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"29" серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Білої А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 20 лютого 2015 року між ПП ОСОБА_2 та позивачем був укладений договір № 02/10, за умовами якого відповідач зобовязується виготовити і поставити позивачу обладнання для чаші світловолоконного басейну загальною вартістю 165000,00 грн. За умовами договору, його строк був встановлений з моменту підписання і до виконання сторонами усіх зобовязань, або його розірвання. Оплата за договором була визначена наступним чином: первісний аванс позивач зобовязаний внести протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору у розмірі 127000 грн.; черговий платіж у розмірі 30000 грн. позивач сплачує за фактом поставки обладнання; наступний платіж у розмірі 8000 грн. оплачується після виконання усіх робіт і підписання акту приймання-здачі. Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк виконання замовлення 15 квітня 2015 року. Позивач здійснив оплату авансу в сумі 127000 грн. 08 липня 2015 року позивач отримав від відповідача по електронній пошті повідомлення про неможливість виконати взяті за договором зобовязання і здійснити повернення грошових коштів. За умовами п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції. Крім того, умовами договору передбачено, що покупець позивач зобовязаний підготувати бетонну основу для установки виробу. Позивачем ця умова виконана, територія, де підготовлена бетонна основа, знаходиться у постійному робочому стані, позивач не може в повному обсязі закінчити будівельні роботи з вини відповідача. Ця обставина викликає душевні страждання через не облаштованість території, неможливість привести в порядок ділянку, викладає моральні страждання.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 127000 грн. суму основного боргу, пеню в розмірі 14439,90 грн., 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України 1492,60 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати по оплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника.

Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 лютого 2015 року між ПП ОСОБА_2 та позивачем був укладений договір № 02/10 (а.с. 4-6), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) відповідач зобовязується поставити, встановити і підключити позивачу замовлений виріб основне і додаткове технологічне обладнання для скло волоконного переливного басейну.

Згідно п.2.1 договору загальна сума договору 165000,00 грн.

Пунктами 2.2, 2.3, 2.4 оплата за договором була визначена наступним чином: первісний аванс позивач зобовязаний внести протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору у розмірі 127000 грн.; наступний платіж у розмірі 30000 грн. позивач сплачує за фактом поставки обладнання; наступний платіж у розмірі 8000 грн. оплачується після виконання усіх робіт і підписання акту приймання-здачі.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк виконання замовлення 15 квітня 2015 року.

За умовами п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції, за кожен день прострочення.

Позивачем сплачено 127000,00 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 110 від 20 лютого 2015 року (а.с. 12).

Як вбачається з положень договору, він має ознаки договору підряду.

Відповідно до ч.1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач стверджує, що відповідачем не виконано умови договору та не поставлено і не встановлено у строк, обумовлений договором, обладнання, яке є предметом договору.

До судового засідання відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо виконання ним зобовязань за договором чи повернення коштів позивачу за невиконану в строк роботу.

Згідно з ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо внаслідок прострочення боржником виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Оцінивши зібрані докази по справі та враховуючи ті обставини, що зобов'язання позивачкою згідно договору щодо сплати авансу були виконані в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання щодо поставки, установки та підключення обладнання не виконав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 127000,00 грн. є обґрунтованими.

З огляду на приписи ст.ст. 526, 629 ЦК України, підлягають задоволенню також вимоги щодо стягнення пені в розмірі 14 439,90 грн., оскільки відповідно до п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції, за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, 3% річних від простроченої суми становить 1492,60 грн.

Позивачем надано розрахунок пені та 3% річних. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано будь-яких заперечень щодо його обґрунтованості, тому у суду відсутні підстави не приймати розрахунок позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 5000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Позивачем не надано жодних доказів того, що ним підготовлено бетонну основу за умовами договору, що ця бетонна основа не дає можливості «привести в порядок ділянку», як це стверджується в позові, тощо.

Зважаючи на ведене, суд прийшов до висновку, що в позовних вимогах про стягнення моральної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60,88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 127000,00 грн., пеню в розмірі 14439,90 грн., 3% річних 1492,60 грн., витрати по оплаті судового збору 1429 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску