Справа № 381/3871/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/2937/16 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 11.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М., Данілова О.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства» Комерційний банк «Правеекс-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а ;

У вересні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-БАНК», правонаступник АКБ « Правекс-Банк», звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовуав тим, що 23 грудня 2003 року між АКБЮ « Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 816-0153Р строком до 23 грудня 2013 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті - 11 000 доларів США для споживчих цілей ,зі сплатою 15 % річних.

Крім того , на забезпечення виконання умов кредитного договору , між сторонами укладений договір іпотеки , за умовами якого в іпотеку передано квартиру за адресою ; АДРЕСА_1 .

В порушення умов Договору ОСОБА_2 свої зобов'язання виконує не в повному обсязі, у зв'язку з чим, станом на 15 червня 2015 року утоврилась заборгованість - 13 821,29 доларів США яка складається з наступного -

- заборгованість за кредитом - 4 814 доларів США

- заборгованість по відстоках за користування кредитом - 546,97 доларів США

- заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 7 355,68 доларів США

- пені за несвоєчасне погашення відсотків - 1 104 ,64 доларів США

У разі невиконання умов кредитного договору банк має право стягнути всю суму заборгованості по кредиту, тому позивач просить стягнути вказану суму з ОСОБА_2 , та судові витрати .

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2016 року позов задоволено частково . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 7 356,15 доларів США , судовий збір в сумі 2 9090,38 грн , в іншій частині позову відмовлено .

Ухвалою суду від 11 березня 2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.( а.с.110-111)

Не погоджуючись з рішенням суду , відповідач подала апеляційну скаргу , в якій просила змінити рішення суду , стягнути з неї на користь банку суму 50 115,20 грн .

В апеляційній скарзі зазначала , що судом не взято до уваги її заяву про застосування строків позовної давності , а відтак розрахунок заборгованості є невірним .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , 23 грудня 2003 року між АКБЮ « Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 816-0153Р строком до 23 грудня 2013 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті - 11 000 доларів США для споживчих цілей ,зі сплатою 15 % річних.( а.с. 8-16).

Крім того , на забезпечення виконання умов кредитного договору , між сторонами укладений договір іпотеки , за умовами якого в іпотеку передано квартиру за адресою ; АДРЕСА_1 . ( а.с. 17-27) .

Відповідач зобов»язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором не виконує , у зв»язку із чим утворилась заборгованість станом на 15 червня 2015 року в розмірі 13 821,29 доларів США , яка складається з наступного -

- заборгованість за кредитом - 4 814 доларів США

- заборгованість по відстоках за користування кредитом - 546,97 доларів США

- заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 7 355,68 доларів США

- пені за несвоєчасне погашення відсотків - 1 104 ,64 доларів США ( а.с. 12-16).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором.

Суд першої інстанції , частково задовольняючи позовні вимоги позивача , вірно виходив із того , що відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами ( щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня , коли відбулося порушення , а відтак позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу .

Посилання апелянта у скарзі ,що суд першої інстанції не врахував заяву ОСОБА_2 щодо застосування строків позовної давності є безпідставними , висновків суду першої інстанції не спростовують .

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України ( справа № 6 190 цс15 від 16 вересня 2015 року ) встановлено ,що статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 23 грудня 2003 року . На час укладення цього кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів" не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті .

Посилання в апеляційній скарзі на те , що позивач належних доказів перерахування коштів відповідачу не надав , є безпідставними , спростовуються розрахунком заборгованості за кредитом .

Відповідно до ст.303 ЦПК України , перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ,313 - 317,319 ЦПК України ,колегія суддів ,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Суддя