Справа № 754/4973/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 липня 2016 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Яремус - Байсановій А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Шевченко Маряни Ігорівни, Начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ніколаєва Сергія Вікторовича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа банк»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Шевченко Маряни Ігорівни, Начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ніколаєва Сергія Вікторовича.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 15.04.2015р. Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 4430,65 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02.09.2015р. рішення залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.10.2015р. зупинено виконання рішення до закінчення касаційного провадження. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016р. у справі рішення, ухвалу скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 07.04.2016р. заявник отримала від ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва конверт, з датою відправки 06.04.2016р., в якому знаходилась постанова про стягнення виконавчого збору винесена 23.03.2016р. державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва Шевченко М.І., затверджена начальником ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва Ніколаєвим С.В. на виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2015р. Заявник звернулася до суду з даною скаргою на 4-й день з дня ознайомлення з зазначеною постановою, 10-денний строк на її оскарження пропущений з поважних причин, оскільки раніше державний виконавець на адресу заявника зазначену постанову не направляла, а тому просить поновити строк на її оскарження. Таким чином, головний державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва Шевченко М.І., начальник ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва Ніколаєв С.В. не перевіривши чи отримала боржник постанову про відкриття виконавчого провадження №49795271, чи набрало законної сили рішення, чи не зупинене виконання рішення, чи не скасоване рішення, шляхом вчинення неправомірних дій, винесли та затвердили неправомірну постанову у виконавчому провадженні № 49795271. В зв'язку із вищевикладеним, просила суд: 1) поновити строк оскарження неправомірних дій державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. щодо винесення постанови від 23.03.2016р. про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, начальника Деснянського РУЮ у м. Києві Ніколаєва С.В. щодо затвердження даної постанови від 23.03.2016р. у виконавчому провадженні № 49795271; 2) визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. щодо винесення постанови від 23.03.2016р. про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49795271: 3)визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. від 23.03.2016р. про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49795271; 4) відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на правову допомогу фахівця в галузі права ОСОБА_4, пов'язані з правовим аналізом ситуації щодо неправомірних дій державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. щодо винесення вищевказаної постанови від 23.03.2016р.

В судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримала в повному обсязі за викладеними в ній обставинами, просила суд про їх задоволення.

Представник ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві - державний виконавець Шевченко М.І. проти задоволення скарги заперечувала. В наданих суду письмових запереченнях зазначили, що 12.01.2016р. до відділу надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження виконавчого провадження по виконавчому листу №2-561/15 від 12.10.2015р. виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 4674,25грн. 18.01.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам. 23.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, затверджену начальником відділу. Станом на 23.03.2016р. до відділу не надійшло доказів про сплату боржником боргу, боржник на прийом до державного виконавця не з"являвся. 08.04.2016 на прийомі у державного виконавця боржник надав ксерокопію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 про скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015 та направлення на новий розгляд до суду першої інстанції. 8.04.2016 державний виконавець звернувся з запитом до ВССУ про надання завіреної належним чином копії ухвали від 24.02.2016р. Також в свої поясненнях зазначила, що дії державного виконавця відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник заінтересованої особи - ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки не повідомляли.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутність представника заінтересованої особи, враховуючи що про розгляд скарги він повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали скарги суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015р. позов ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 4 430,65 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015р. вищевказане рішення суду залишено без змін.

12.10.2015 року Деснянським районним судом було видано виконавчий лист №2-561/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4 430,65 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015р. було зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року у справі до закінчення касаційного провадження. Копія даної ухвали була направлена заявнику, її представнику та ПАТ «Альфа-Банк» до відома, та зазначено, що у разі вирішення питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду копію ухвали може бути пред'явлено до відповідного відділу державної виконавчої служби до відома.

12.01.2016р. представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-561/15 від 12.10.2015р. виданий Деснянським районним судом м. Києва.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 від 18.01.2016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-561/15 виданого 12.10.2015р. Деснянським районним судом м. Києва, ВП №49795271.

Тобто, ПАТ «Альфа-Банк» будучи повідомленим про зупинення виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015р., 12.01.2016р. звернувся до Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві з відповідною заявою щодо виконання даного рішення суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.03.2016р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Шевченко М.І. було винесено постанову ВП №49795271, відповідно до якої було стягнуто з ОСОБА_1 витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчий дій у сумі 191 грн., яка була направлена заявнику листом №587/18 від 23.03.2016р. Разом з тим, як вбачається з копії конверту, згідно відбитку поштового штемпеля копія постанови від 23.03.2016р. фактично була направлена ОСОБА_1 06.04.2016р.

Як зазначила ОСОБА_1 а також державний виконавець в своїх запереченнях, скаржник 08.04.2016 на прийомі у державного виконавця боржник надала ксерокопію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 про скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015 та направлення на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченко М.І. від 23.05.2016р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-561/15 виданого 12.10.2015р. Деснянським районним судом м. Києва було закінчено відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченко М.І. від 23.05.2016р. було скасовано документ «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 23.03.2016р., що видав ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-561/15 виданого 12.10.2015р. Деснянським районним судом м. Києва.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що постанова державного ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 23.03.2016р. про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49795271 була скасована державним виконавцем постановою від 23.05.2016р., підстави для її повторного скасування відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні скарги в частині щодо скасування вищевказаної постанови.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимоги в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Шевченко М.І. в частині винесення постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 23 березня 2016 р. є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Щодо вимоги заявника про відшкодування судових витрат на правому допомогу фахівця в галузі права ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвокати як представника або обмеження його пав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Пунктами 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

08.04.2016р. між заявником та фахівцем в галузі права, який отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію магістра права, що підтверджується дипломом магістра серії НОМЕР_1, виданий 13.07.01р. Київським національним університетом ім. Т.Шевченка, УЦПС УПФ, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 був укладений договір про надання правової допомоги.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 08 квітня 2016 року, замовник прийняв роботи у виконавця. Загальна вартість робіт (послуг) складає 4050 грн. Згідно ксерокопії квитанції №18 від 08.04.2016р., Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 прийнято від ОСОБА_1 4050 грн. підстава: договір про надання правової допомоги від 08.04.16р.

Протягом судового розгляду ОСОБА_4 не було подано заяву про залучення його до участі у справі в якості особи, яка надає правому допомогу і судом ухвала з цього питання не постановлювалася, а також не було надано доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених вимог стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 383-387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Шевченко Маряни Ігорівни, Начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Ніколаєва Сергія Вікторовича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа банк» задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Шевченко Маряни Ігорівни в частині винесення постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 23 березня 2016 року - виконавче провадження ВП № 49795271.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя