печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Козак О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія», третя особа директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія» ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Проторія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1 липня 2015 року працював на посаді директора магазину «Леново» м. Київ. Наказом № 0078-к від 11 березня 2016 року позивача звільнено з вказаної посади у зв'язку з втратою довір'я з боку власника в порядку п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки позивача було звільнено з посади директора магазину «Леново-1», а не «Леново», куди був прийнятий на роботу. Крім того, позивач, вважає, що він не був уповноважений на приймання, зберігання та обслуговування цінностей магазину «Леново-1», а тому документи інвентаризації цього магазину не могли слугувати підставою для звільнення позивача у зв'язку з втратою довір'я. Просив визнати наказ про звільнення незаконним, поновити на займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2016 року та 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу незаконного звільнення.

Ухвалою суду від 30 травня 2016 року директора ТОВ «Проторія» ОСОБА_4 залучено до участі у справі як третю особу (а.с. 90).

У судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача та третя особа у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи їх безпідставністю, надали письмові заперечення (а.с. 22-24, 93-97). Зазначили, що на позивача було покладено матеріальну відповідальність за приймання, зберігання та обслуговування цінностей магазину «Леново-1». Оскільки у березні 2016 року було на підставі акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було виявлено як недостачу, так і їх надлишок, то вказане стало підставою для втрати довір'я зі сторони власника та підставою для звільнення позивача на цій підставі.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 1 липня 2015 року працював на посаді директора магазину «Леново-1» м. Київ (а.с. 12-17).

У зв'язку з цим, доводи представника позивача, що позивач працював на посаді директора магазину «Леново», а не «Леново-1» є безпідставними, оскільки вони спростовується заявою позивача про прийняття на посаду директора магазину «Леново-1» (а.с. 28) та наказом № 0125-к від 14 квітня 2016 року про внесення змін до наказу № 055 від 1 липня 2015 року «Про прийняття ОСОБА_3 на роботу» (а.с. 83).

Наказом № 0-78-к від 11 березня 2016 року позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з втратою довір'я з боку власника в порядку п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 17).

Підставою для звільнення позивача із займаної посади стали документи інвентаризації магазину «Леново-1» м. Київ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним орган.

Згідно з абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Отже, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт.

Відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затверджений наказом Міністерства праці України від 12 травня 1996 р. №43. Зазначений Перелік містить:

- роботи, пов'язані з прийманням на зберігання, обробкою, зберіганням, видачею матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях, в автогосподарствах, холодильниках, харчоблоках, сховищах, на заготівельних (приймальних) пунктах, товарних і товарно-перевалочних дільницях, у камерах схову, коморах і роздягальнях, екіпіровкою пасажирських суден, вагонів і літаків;

- роботи, пов'язані з продажем (видачею) товарів (продукції), їх підготовкою до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації).

Судом встановлено, що з метою забезпечення зберігання матеріальних цінностей торгівельного закладу, з колективом магазину «Леново-1» 1 липня 2015 року був укладений Договір № ДКМВ/2015-7 за участю керівника колективу ОСОБА_3, згідно з яким працівники несуть солідарну матеріальну відповідальність за незбереження товарно-матеріальних цінностей (а.с. 39-41).

Вказаним договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність передбачено обов'язок колективу дбайливо ставитися доцінностей і вживати заходи щодо запобігання збитків; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно надавати звіти про рух і залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, що загрожують збереженню цінностей.

Крім того, посадовою інструкцією директора магазину передбачено обов'язки директора магазину, а саме: забезпечувати роботу магазину щодо наявності асортименту та зберігання товару (п. 3.10); забезпечувати організацію обліку товарно-матеріальних цінностей магазину (п. 3.11); забезпечувати наявність та своєчасне подання документів стосовно фінансово-господарської діяльності магазину, кадрової документації та інше (п. 3.12); забезпечувати документальне оформлення руху товару (п.п. 3.18.4) і контроль та участь в прийомі і відвантаженні товару (3.18.5) (а.с. 36-39).

Актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 10.03.2016 року встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей в кількості 46 одиниць товару на суму 53 570 грн. та надлишок 19 одиниць товарно-матеріальних цінностей на суму 24791 грн. Загалом сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 28 779 грн. за роздрібною ціною. Сума недостачі становить різницю між даними бухгалтерського обліку та фактично виявленим товаром на момент інвентаризації згідно з Інвентаризаційним Описом № 1 товарно-матеріальних цінностей від 10 березня 2016 року (а.с. 42-51).

Відповідно до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та в протоколі, затвердженому директором ТОВ «Проторія» ОСОБА_4 недостача в сумі 17 295 грн. виникла в результаті спроби проведення операції з внутрішнього переміщення товару, що стало можливим внаслідок недбалого ставлення директора магазину ОСОБА_3 до своїх посадових обов'язків. Спроба переміщення товару була виявлена 4.03.2016 року економістом ОСОБА_5, про що вона написала службову записку на ім'я директора ТОВ «Проторія» (а.с. 111).

У вказаній записці зазначено, що Обліковій програмі 1C була створена накладна LDT00000080 від 19.11.2015 року (в Протоколі інвентаризації зазначена як накладна «№ 80») на переміщення товарів з магазину «Склад Леново-1 Dream Town» на «Склад- СЕРВІС».

На підставі накладної був сформований видатковий ордер LDT00000082 від 19.11.2015, згідно з яким 5 смартфонів списані з обліку магазину «Леново-1». Згодом накладна була видалена, а видатковий ордер залишився. За таких умов, 5 смартфонів, згідно з даними Облікової програми 1C, було списано із залишків магазину «Леново-1». При цьому видалення накладної № LDT00000080 свідчить про відсутність факту передачі/переміщення товару з магазину «Леново-1» в інший підрозділ (а.с. 112).

Саме ця службова записка стала підставою для проведення інвентаризації 10.03.2016 року.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, який створює необхідні умови для її проведення, визначає об'єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов'язковим.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення проведення інвентаризації є обов'язковим у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

Отже інвентаризацію проведено відповідно до вимог діючих нормативних документів. Матеріали інвентаризації свідчать про факти недостачі, пересортиці та маніпуляції з товарно-матеріальними цінностями, що стали підставою для втрати довір'я до директора магазину «Леново-1» в м. Київ та є належними доказами в суді.

Відповдіно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у спарві № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Враховуючи те, що позивач в силу своїх посадових повноважень не вжив необхідних заходів для збереження товару: не з'ясував підстав формування в Обліковій системі 1C видаткової накладної, видаткового ордеру та подальшого видалення видаткової накладної; не перевірив наявність/відсутність зазначених смартфонів в магазині; не перевірив наявність в магазині документів первинного бухобліку щодо переміщення смартфонів; не встановив осіб, відповідальних за маніпуляції щодо зазначених смартфонів; не доповів керівництву компанії про безпідставне списання смартфонів та враховуючи розмір недостачі та пересортиці ОСОБА_3І не зміг належним чином організувати рух та зберігання товарно-матеріальних цінностей, не забезпечив належного обліку товарно-матеріальних цінностей в магазині та не здійснював контроль за прийомом та відвантаженням товару та їх документальним оформленим, то суд дійшов висновку про законність звільнення позивача із займаної посади у зв'язку з втратою до нього довір'я.

Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем суду супровідною відомістю до сумки з готівкою від 5.01.2016 р; звітом про рух гривні від 07.01.16 p., 05.01.2016; звітами про переміщення товарі №№ 368, 1396, 38, 159, 27, 8254, 52, 2092; Актом Прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 1.03.2016 року (а.с. 98-110).

Факт пересортиці та нестачі товару в магазині на суму 28 779 грн. (різниця між нестачею в сумі 53 570 грн. та надлишком в сумі 24 791 грн.) став наслідком порушення позивачем своїх посадових обов'язків, недбалого ставлення до майна підприємства та недотримання умов договору про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність від 1.07.2015 року щодо взяття на себе матеріальної відповідальності за збереження майна, призначеного для продажу (відпуску) та інших цінностей (товар, обладнання, устаткування, грошові кошти), отриманих в зв'язку з виконанням покладених функцій.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді, оскільки зазначені порушення посадових обов'язків ОСОБА_3 та спричинені цим збитки унеможливлюють у подальшому його роботу з грошовими коштами та матеріальними цінностями, що і стало підставою втрати довір'я з боку власника.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що різниця в ціні, зазначеній в протоколі інвентаризаційної комісії та додатку до протоколу пояснюється тим, що в протоколі зазначені роздрібні ціни на товари, а в додатку - балансова вартість, за якою визначається розмір збитків.

Наявність смартфонів Lenovo А1000 JDE код 2696573 вартістю 1 999 грн. пояснюється тим, що згідно Інвентаризаційного опису № 1 (рядок 236 в таблиці) за даними бухобліку їх значиться 3 шт., а в наявності виявлено - 1 шт., тобто нестача - 2 шт. При цьому, один з телефонів міститься в недійсній накладній № LDТ00000080, а причини відсутності/недостачі другого з них не встановлені.

Доводи ОСОБА_3 про передачу смартфонів за накладною № LDТ00000080 в ТОВ «МТІ Системи безпеки» не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки накладна є недійсною, так як була видалена, а відтак і не була оформленою як документ бухобліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗ пП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 2 ст. 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Разом з тим, в ТОВ «Проторія» відсутні виборний орган первинної профспілкової організації та профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні.

Тому отримання згоди чи відмови в отриманні згоди вказаних осіб на звільнення позивача не представилось можливим.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, то підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України немає.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушень трудового законодавства та законних прав позивача при звільненні позивача із займаної посади, суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, того, що кожан сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10, 11 ЦПК України).

Оскільки позивачем не доведено позовні вимоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави, а сплачений позивачем - йому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 41, 43, 237-1 КЗпП України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія», третя особа директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія» ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин