АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 756/1299/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9916/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

1 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Українець Л.Д.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_412 вересня 2013 року двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою відкрито провадження у спадковій справі щодо успадкування за померлим ОСОБА_4 майна на підставі заяви ОСОБА_3

Зазначив, що померлий за життя заповіту не залишив, а він є єдиним спадкоємцем першої черги. Відповідно до матеріалів спадкової справи, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_1.

Постановою двадцять першої Київської державної нотаріальної контори від 31 липня 2014 року № 2667/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ на кв. АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що 3 березня 2014 року ОСОБА_5 в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві зареєстровано право власності на Ѕ частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю.

Також зазначив, що час його вступу у спадщину є 2 березня 2014 року, а тому вчинення державної реєстрації прав за ОСОБА_5 3 березня 2014 року не має правового наслідку у формі відмови у видачі свідоцтва на право власності на майно за спадкоємцем.

У зв'язку із викладеним, просив суд зобов'язати двадцять першу Київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину за померлим ОСОБА_4, а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис 14349.

На підставі заяви ОСОБА_3 про одержання свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_4, 12 вересня 2013 року двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу та розпочато процедури щодо встановлення наявного спадкового майна та спадкоємців.

Згідно даних спадкової справи №476-2013 спадкодавець не залишив за своє життя жодного заповіту.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, на час відкриття спадщини квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5

Постановою двадцять першої Київської державної нотаріальної контори від 31 липня 2014 року № 2667/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідній частці на кв. АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що на час відкриття спадщини квартира АДРЕСА_1 не входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, не може вважатися частиною спадкового майна, оскільки на момент відкриття спадщини не належала померлому.

Судом встановлено, що 3 березня 2014 року в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на Ѕ частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом державного майна Мінського району м. Києва від 11 травня 1994 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях.

Відповідно до договору дарування на Ѕ частини квартири від 15 квітня 2008 року вбачається, що ОСОБА_4 подарував своїй дружині ОСОБА_5 належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положенням ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до вимог ч.4 с. 203 ЦК України правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 719 та ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а виникнення, припинення та перехід права власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

За ч. 3 ст. 640 ЦК України договір дарування частки квартири є укладеним з дня його нотаріального посвідчення, але даний правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації за вимогами ч. 1 ст. 210 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державна реєстрація Ѕ частини спірного майна ніким не оскаржена.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що ЦК України не передбачено такого способу захисту порушених прав як зобов'язання нотаріуса вчиняти будь-які дії.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що на момент відкриття спадщини спірне майно належало померлому ОСОБА_4, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування на Ѕ частини квартири від 15 квітня 2008 року вбачається, що ОСОБА_4 подарував своїй дружині ОСОБА_5 належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Державна реєстрація була здійснена 3 березня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що ані зазначений вище договір дарування, ані здійснення державної реєстрації позивачем оскаржено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді