Справа №2012/2-о-24/11
Провадження №2-о/639/1/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участі секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного виконавчого комітету м. Харкова, ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, комунального підприємства «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_6, комунальний заклад охорони здоровя «ОСОБА_5 обласна студентська лікарня» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, стягнення суми, зобовязання вчинити певні дії, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету народних депутатів Київського району м. Харкова про встановлення юридичного факту, а саме визнання будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові кооперативу «Автогонщик».

В подальшому позивачі неодноразово уточнювали заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2001 року провадження у справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_9 до ОСОБА_4 РВК м. Харкова, ОСОБА_5 міського виконавчого комітету про встановлення юридичного факту визнання будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові кооперативу «Автогенщик», визнання їх спадкоємцями та правонаступниками кооперативу, визнання двору вищезазначеного будинку за кооперативом «Автогенщик», визнання права власності на житлове приміщення, господарські побудови закрито на підставі п.4 ст. 227 ЦПК України (у звязку з відмовою позивачів від позову). ( т.1 а.с. 329)

В останній уточненій позовній заяві, яка була подана до суду 29.07.2009 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, 3-тя особа ОСОБА_12 звернулася з позовом до ОСОБА_4 райвиконкому м. Харкова, ОСОБА_5 міської ради, Комунального підприємства «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, 3-тя особа обласна студентська лікарня та просили ухвалити рішення, на підставі якого визнати правовий статус будинку 8/10 по вул. Революції в м. Харкові таким, що не відноситься к будинкам місцевої влади, а є власністю ЖБК «Автогенщик»; визнати територію двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові площею 9152 кв.м; визнати незаконним відчуження 20-й міській студентській лікарні, правонаступником якої є ОСОБА_5 обласна студентська лікарня, територію двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові площею 2123 кв.м, на якій 1/2 частина споруди стаціонару розташована на при домовій території вищезазначеного житлового будинку; визнати незаконним закріплення за 1-м тубдиспансером приміщення флюорографічної станції , яка побудована на бомбосховищі будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові; визнати незаконним будівництво трансформаторної будки площею 144 кв.м на території двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові; визнати незаконним передачу в оренду та продажу частини будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові та його прибудинковій території відповідачами; визнати право власності на квартири № 12, 33 і 59-а за ОСОБА_1, як спадкоємицею колишніх забудовників і власників ОСОБА_13 квартира №33, ОСОБА_14 квартира № 2 і частково квартира №59-а; визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру №2 на цокольному поверху будинку №8/10, як придбану за рахунок ваучерної приватизації; визнати незаконною передачу в оренду квартир № 2, 59-а та 57 по договору оренди з ТОВ «Комунальник»» визнати право власності на квартиру №13 сім*ї ОСОБА_11, батьки яких були забудовниками ЖБК «Автогенщик», як спадкоємців та правонаступників колишніх членів кооперативу; визнати право власності на півпідвальне приміщення кв.11 під кв.13, де проживала сім*я ОСОБА_11, а в подальшому була продана сім*ї ОСОБА_3; визнати право власності на півпідвальне приміщення колишньої квартири 11, яка була незаконно передана в оренду ОСОБА_5 міською радою та частково нею продана, сім*ї ОСОБА_3 як придбаною за рахунок ваучерної приватизації; визнати незаконною передачу в оренду квартири 11 і продажу 34,1 кв.м ОСОБА_15; визнати право позивачів та 3-тьої особи ОСОБА_12 на отримання прибутку від незаконної передачі оренду приміщень будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові і його прибудинкової території під гаражі; відшкодувати моральну шкоду позивачам та 3-тій особі ОСОБА_12, а саме: ОСОБА_1 5 млн. грн., ОСОБА_11 2 млн. грн., ОСОБА_2 750000 грн., ОСОБА_3 750000 грн., 3-тій особі ОСОБА_12 500 000 грн.; зобовязати відповідачів виплатити позивачам незаконно отримані доходи від передачі в оренду приміщень будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові та від продажу частин вищезазначеного будинку; зобовязати обласну студентську лікарню обслуговувати позивачів та 3-тю особу ОСОБА_12 з урахуванням незаконно отриманого прибутку; стягнути з відповідачів суму 338000 грн. на реконструкцію квартир ОСОБА_1 і ОСОБА_2

В обґрунтування позову позивачі послалися на те, що вони є спадкоємцями та правонаступниками колишніх членів забудовника ЖБК «Автогенщик» у 1933 році. При розгляді справи в суді їм стало відомо про те, що будинок № 8/10 по вул. Революції не належить ЖБК «Автогенщик» , а переданий до ЖЕВ Київського району, що вбачається із відповіді КП «ХМБТІ» за № 309 від 19.03.1998 року. Позивачі вважають, що КП «ХМБТІ» незаконно видав дублікат реєстраційного посвідчення 29.12.1990 року ОСОБА_4 ЖЕВ. При цьому у даному посвідченні не зазначено розшифровка абревіатури ЖЕВ, якого міста, не визначений статус будинку (кому належить спірний будинок). Таким чином, на думку позивачів КП «ХМБТІ» було допущено службове підроблення.

Відповідачі міська рада, ОСОБА_4 РВК м. Харкова разом з КП «ХМБТІ» неодноразово намагалися зменшити територію двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, наполягали на знесенні сараїв для збільшення територій лікарень, які розташовані поруч, а саме тубдиспансеру № 1 та обласної студентської лікарні.

Крім того, відповідачі, а саме КП «ХМБТІ» вносила недостовірну інформацію до технічного паспорту на будинок № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, а саме не вірно вказували рік забудови цокольного поверху будинку, нумерацію квартир, виготовляли технічні паспорти з відомостями, які не відповідають дійсності для комерційних структур.

Позивачі вважають, що відповідачі незаконно передавали в оренду або відчужували частини будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові комерційним структурам, які в свою чергу робили нестерпним життя позивачів у їх квартирах, що призвело до погіршення їх стану здоровя. Так, від ТОВ «Комунальник», який розташований на цокольному-підвальному приміщенні будинку, в квартири стали поступати ядовиті пари та гази. Позивач ОСОБА_1 та 3-тят особа ОСОБА_12 вимушені були проходити лікування.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивачів звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2010 року, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_3, які викладені у позові від 29.07.2009 року про визнання незаконним здачу в оренду квартир № 2, 57, 59-а ТОВ «Комунальник», квартири №11 площею 34,1 кв.м і продаж вказаної квартири ОСОБА_15, стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_16 з відповідачів коштів на реконструкцію квартир залишено без розгляду у звязку з тим, що вони розглядаються іншим судом. ( т.2 а.с. 105)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.04.2010 року, яка набрала законної сили, виділені в окреме провадження з цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_3, ОСОБА_11 до ОСОБА_4 райвиконкому м. Харкова, ОСОБА_5 міськвиконкому, ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації», 3-тя особа ОСОБА_12, обласна студентська лікарня про визнання факту належності будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові ЖБК «Автогенщик», а не місцевій раді позовні вимоги ОСОБА_11 ( т.2 а.с. 145)

В судовому засіданні прокурорЩербакова А.К., яка виступає в інтересах позивача ОСОБА_1, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлялася, про причину неявки суд не повідомила.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_4 районного виконавчого комітету м. Харкова та представник 3-тьої особи комунального закладу охорони здоровя «ОСОБА_5 обласна студентська лікарня» в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, просили розглянути справу у їх відсутність.

Представник відповідачів ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, комунального підприємства «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» та третя особа ОСОБА_12 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили.

Суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності сторін, що не зявилися.

Вислухавши пояснення прокурора, який виступає в інтересах позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року, на праві приватної власності належить квартира № 2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Революції, буд. 8/10.

Право власності на АДРЕСА_1 зареєстровано на імя ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2002 року. ( т.2 а.с. 152)

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд визнати правовий статус будинку 8/10 по вул. Революції в м. Харкові таким, що не відноситься к будинкам місцевої влади, а є власністю ЖБК «Автогенщик».

На підтвердження даних позовних вимог позивачі надали суду відповідь Державного архіву Харківської області від 20.08.1996 року за № р-5858, з якої вбачається, що в архівному фонді ОСОБА_5 обласного союзу житлово-орендних та житлово-будівельних кооперативів за 1931-1936 роки є відомості про те, що будинок № 8/10 по вул. Революції належав житлово-будівельному кооперативу «Автогенщик». ( т.2 а.с. 206)

Однак, як вбачається з архівної копії рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради депутатів трудящих №307 від 02.06.1959 року, було вирішено провести реєстрацію домоволодінь, розташованих на території м. Харкова, належних державним, кооперативним та іншим організаціям, починаючи з 15.06.1959 року. Реєстрацію домоволодінь покладено на ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації. Зобовязано всі державні, кооперативні та інші організації, що мають власні домоволодіння, подати до ХБТІ заяви про за реєстрування належних ім. будинків з додатком до заяви нотаріальних копій з документів, які стверджують їх право на будинковолодіння. ( т.1 а.с. 195)

З листів ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації №66 від 13.02.1997 року, №657 від 17.09.1997 року та №309 від 19.03.1998 року вбачається, що житловий будинок по вул. Революції, 8/10 зареєстрований в бюро за реєстровим № 1183 за ЖЕО Київського району на підставі рішення ОСОБА_4 РВК №19 від 11.10.1960 року. Первинні документи по технічній інвентаризації складені у 1950 році. Будинок належить місцевій Раді. Відомостей щодо належності будинку кооперативу «Автогенщик» бюро не має. ( т.1 а.с. 102, 216; т.2 а.с. 208)

Крім того, судом встановлено, що згідно виписки з протоколу №13 виконавчого комітету ОСОБА_4 районної ради народних депутатів рішення №163-24 від 05.05.1976 року дозволено оформити окремі особисті рахунки в квартирі АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_18 на родину з трьох осіб та на імя ОСОБА_19 на родину з трьох осіб. А рішенням №32-2 від 21.01.1976 року особливий рахунок на АДРЕСА_3 оформлено на імя Цимермана. ( т.1 а.с. 209, 210)

Відповідно до виписки з протоколу №20 виконавчого комітету ОСОБА_4 районної ради народних депутатів рішення № 267-23 від 15.08.1979 року дозволено переоформити особистий рахунок на трикімнатну квартиру №2, площею 37,2 кв.м, по вул. Революції, 8/10 на імя ОСОБА_20 (т.1 а.с. 203)

З виписки з протоколу №24 виконавчого комітету ОСОБА_4 районної ради народних депутатів рішення №215-31 від 05.08.1980 року вбачається, що особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_4 оформлено на імя ОСОБА_21 ( т.1 а.с.212)

Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.

У звязку з тим, що Київська районна рада народних депутатів, як орган виконавчої влади, розпоряджався спірним майном, а саме приймав рішення щодо користування квартирами у будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, це дає підстави суду вважати, що даний будинок належить саме до державної власності.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок №8/10 по вул. Революції в м. Харкові належить на праві власності ЖБК «Автогенщик» матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині визнання правового статусу будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові до власності ЖБК «Автогенщик».

Стосовно позовної вимоги про визнання території будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові площею 9 152 кв.м. судом встановлено, що матеріали справи містять План прибудинкової території даного будинку відповідно до якого площа придомової території дійсно зазначена, як «9 152 кв.м.» (т. 1 а.с. 218).

Однак, зазначений план не містить жодних засвідчувальних підписів чи штампів, також є незрозумілим ким та станом на який час складено цей план. За таких обставин останній не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом, у зв'язку з чим до уваги не приймається.

Натомість, матеріали справи місять копію Генерального плану (схема) присадибної ділянки будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові, засвідченого в.о. директора БТІ 16.07.2007 року, відповідно до якого площа присадибної ділянки становить 5 700 кв.м. (т. 2 а.с. 243)

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що площа території будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові становить саме 9 152 кв.м., у звязку з чим у задоволенні даної частини позову слід відмовити.

Стосовно позовних вимогОСОБА_1 про визнання незаконним відчуження території двору 20-й міській студентській лікарні, та про визнання незаконним закріплення за 1-м тубдиспансером приміщення флюорографічної станції (позовні вимоги 3, 4) суд зазначає наступне.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради депутатів трудящих №543-1 від 17.09.1963 року: (а) відведено інституту інженерів комунального будівництва та інституту «Укргипрокомунстрой» додатково до існуючої території інституту по вул. Революції №12 земельну ділянку, орієнтовною площею 0,2 Га за рахунок територій: І-го туберкульозного диспансеру, по вул. Чорноглазівській №11, І-ї школи робітничої молоді, по вул. Чорноглазівській №19 та дворів будинків ОСОБА_4 рай житлоуправління, по вул. Революції №14, 16 для будівництва нового учбового корпус; (б) для будівництва флюорографічної станції тубдиспансеру було відведено земельну ділянку орієнтовною площею 700 кв.м. за рахунок садиби ОСОБА_4 райжитлоуправління по вул. Революції №8/10, з розташуванням флюорографічної станції на недобудованому приміщенні спец спорудження. (т.2 а.с. 224)

З матеріалів справи вбачається, що недобудоване приміщення спец. спорудження по вул. Революції у дворі будинку №8/10, побудоване у 50-х роках до захисних споруджень не відноситься та на обліку штабу Цивільного захисту міста не перебуває. (т. 2 а.с. 221)

Таким чином, виконавчий комітет будучи власником житлового будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові в особі Житлово-експлуатаційної організації Київського району розпорядився належним місту майном.

Судом не вбачається жодних підстав для визнання незаконним відчуження прибудинкової території будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові на користь 20-ї міської студентської лікарні та 1-ого тубдиспансеру.

З приводу позовних вимогпро визнання незаконним будівництва трансформаторної будки, та про визнання незаконним передачі в оренду та продаж частини будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові (вимоги 5, 6) судом взагалі не було встановлено таких фактів, у зв'язку з відсутністю будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені обставини, у зв'язку з чим суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні.

Розглядаючи позовні вимоги провизнання права власності ОСОБА_1 на квартири №2, 12, 33, 59-а (позовні вимоги 7, 8) суд встановив наступне.

Квартира №2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Революції, буд. 8/10 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року.

Згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» від 31.07.2007 року ОСОБА_14 була зареєстрована в квартирі №12 з 23.01.1945 року по момент смерті 1979 року. На дільниці №11 мається рішення ОСОБА_4 РВК №263-23 від 15.08.1979 року про переоформлення особового рахунку з померлої ОСОБА_14 на онука ОСОБА_20, де дана квартира вже значиться під №2. В подальшому ОСОБА_1 приватизувала квартиру саме під №2 по вул. Революції, 8/10 самостійно. Квартира №33 була комунальною, в якій проживало кілька сімей. У 2001 році квартира була розселена та продана. Даних щодо проживання мешканців за прізвищем ОСОБА_1 в квартирі №33 в архіві не збережено. (т.2 а.с. 241)

ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на квартири №33 та №59-а в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 на квартиру №33, а після смерті ОСОБА_14 на квартиру №2 і частково №59-а.

Судом було встановлено, що ОСОБА_14 померла у 1979 році.

Даних про смерть ОСОБА_13 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення правовідносин), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 525 ЦК УРСР (в редакції 1063 року) передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті

і народженні після його смерті.

Однак, позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_13, даних про смерть останнього, а також даних про належне їм на праві власності майно, на яке претендує позивач.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14, як і відсутні підстави вважати, що останнім належали на праві власності спірні квартири, у зв'язку з чим у задоволенні позову в даній частині слід також відмовити.

З приводу позовної вимоги про визнання права власності на півпідвальне приміщення колишньої квартири №11 суд зазначає наступне.

Як було зазначено у рішенні вище ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року, на праві приватної власності належить квартира № 2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Революції, буд. 8/10.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв, тощо) цього фонду.

Частина 2 ст. 10 вищевказаного Закону зазначає, що допоміжні приміщення у будинку стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на житло.

В рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення, підвали, сараї, горища, тощо) роз'яснено, що зазначені об'єкти передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, вступу до нього.

Таким чином, у разі якщо нежитлові приміщення, які розташовані під квартирами, є допоміжними, то позивачам належить право спільного користування з іншими співвласниками житлового будинку. Право власності на допоміжні приміщення не може бути визнано за конкретною особою з числа власників квартир в багатоповерховому будинку.

Надання у користування та у власність нежитлових приміщень віднесено до компетенції власника - територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради.

Враховуючи наведене, законні підстави для задоволення даної частини позову також відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання права позивачів та ОСОБА_12 на отримання прибутку від незаконної передачі в оренду приміщень будинку №8/10 по вул. Революції в м. Харкові та зобовязання відповідачів виплатити позивачам незаконно отримані доходи від передачі в оренду приміщень будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові та від продажу частин вказаного будинку суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ЦК України право на доходи від майна та право на захист порушеного права власності належить виключно власнику майна. (ст. 189, 386 ЦК України)

Під час судового засідання було достовірно встановлено, що власником багатоквартирного будинку №8/10 по вул. Революції у м. Харкові є територіальна громада в особі ОСОБА_5 міської ради.

Таким чином, вимоги позивачів про отримання прибутку від незаконної передачі в оренду приміщень будинку №8/10 по вул. Революції в м. Харкові та зобовязання відповідачів виплатити позивачам незаконно отримані доходи від передачі в оренду та продажу приміщень будинку є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Вимоги позивачів про зобовязання студентської лікарні обслуговувати їх та третю особу ОСОБА_12 з врахуванням незаконного отриманого прибутку також є підставними, оскільки судом не було встановлено жодних порушень права власності позивачів з боку 3-тьої особи студентської лікарні, також не встановлено жодного незаконного отриманого прибутку, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Вимоги позивачівщодо відшкодування їм та третій особі ОСОБА_12 моральної шкоди суд також вважає необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Але, в порушення зазначених вимог закону, позивачем не було доведено факту заподіяння позивачам моральної шкоди, факту протиправності дій відповідача, у зв'язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Натомість, в позовних вимогах ставиться питання про захист прав третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, що не відповідає положенням вказаної статті, та принципам цивільного процесуального законодавства.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 4, 7, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 209, 215-216 ЦПК України, ст. 23, 189, 386, 1167 ЦК України, ст. ст. 86, 524, 525, 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного виконавчого комітету м. Харкова, ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, комунального підприємства «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_6, комунальний заклад охорони здоровя «ОСОБА_5 обласна студентська лікарня» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, стягнення суми, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович