Справа № 2-12/2011 Головуючий у І інстанції Яковенко В.С.
Провадження № 22-ц/780/4888/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 10.11.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ «Банк Столиця» звернулося до суду із позовом, який мотивувало тим, що 05 жовтня 2006 року між ТОВ КБ «Столиця», правонаступником якого є ПАТ «Банк Столиця», та ОСОБА_3 був укладений договір № 23/06-F про надання іпотечного кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 800 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14% на рік строком до 04 жовтня 2007 року. В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до вказаного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами був укладений іпотечний договір № 23/06-F-1Z від 06 жовтня 2006 року, згідно умов якого ОСОБА_3 надав в іпотеку обєкт незавершеного будівництва, а саме 117-ти квартирний житловий будинок загальною площею 6171,6 кв.м, що розташований на земельній ділянці для розміщення основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд за адресою: Київська область, смт. Іванків, вул. Розважівська, будинок 109. Загальна вартість предмета іпотеки складала 11792300,00 грн.

Відповідач зобовязання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим за кредитом станом 21 грудня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 16 112 517,63 грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3на користь банку заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту від 05 жовтня 2006 року у сумі 18 634 932,82 грн., з яких: прострочена основна сума кредиту 12788202,86 грн., прострочені проценти 4 699 951,67 грн., поточні нараховані проценти 176407,13 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів 265 349,52 грн., пеня за несплату основної суми кредиту 705 021,68 грн., шляхом звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки через проведення прилюдний торгів за початковою ціною 6300 грн. за 1 квадратний метр площі предмета торгів, а також стягнути судові витрати в розмірі 1820 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 як особа, яка не приймала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення, яке значно порушує його права та законні інтереси. Вказує, що 17 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір про пайову участь у будівництві житлового будинку № 06, згідно умов якого він сплатив ОСОБА_3 вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у розмірі 260 000,00 грн., а ОСОБА_3 в свою чергу, передав йому необхідні документи для подальшої реєстрації прав на нерухоме майно. 28 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_3 був підписаний акт приймання-передачі майна № 06. Вважає, що він є добросовісним набувачем вказаної вище квартири. Крім того вказує, що заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту від 05 жовтня 2006 року становила 18 634 932,82 грн., що значно менше вартості предмету іпотеки - 117-ти квартирного житлового будинку, ринкова вартість якого становить близько 82 млн. грн. За таких умов рішення суду підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав, апелянт посилався на укладення 17 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 договору про пайову участь у будівництві житлового будинку, за яким він сплатив вартість будівництва двокімнатної квартири в спірному будинку, а також фактом підписання 28 серпня 2010 року сторонами вказаного договору акту приймання-передачі майна (квартири). Таким чином вважав, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, звернув стягнення на належну апелянту квартиру, що зумовлює незаконність такого судового рішення. В той же час погодитися з такою точкою зору колегія суддів не може.

У відповідності до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення справи судом, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Окрім того, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, чого в даному випадку не було.

Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки між банком та ОСОБА_3 було укладено 06 жовтня 2006 року, в той час як договір про пайову участь у будівництві житлового будинку, яким апелянт обґрунтовує виникнення у нього прав на квартиру, - 17 лютого 2010 року. При цьому жодної державної реєстрації права апелянта на спірне нерухоме майно здійснено не було. За таких умов укладення між апелянтом та ОСОБА_3 згаданого договору про пайову участь у будівництві житлового будинку жодним чином не може обмежувати права банку на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Не вбачає колегія суддів й порушень вимог закону при здійсненні процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, якій судом першої інстанції була дана належна правова оцінка, і з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому апелянтом жодним чином не було доведено наявності порушень такої процедури, відтак його твердження не можуть бути прийняті судом.

Окрім наведеного, колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до доводів апелянта щодо невідповідності положень договору іпотеки вимогам закону. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи той факт, що іпотечний договір № 23/06-F-1Z від 06 жовтня 2006 року на даний час є чинним, його положення не визнавалися судом недійсними, як і не встановлена їх недійсність законом, а предметом розгляду справи дійсність вказаного договору не є, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції на підставі вищевказаних доводів апелянта.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: О.М. Данілов

ОСОБА_4