Справа № 573/1592/16-ц
Номер провадження 2/573/628/16
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Свердличенко А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововирківської сільської ради Білопільського району, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи його тим, що 11 травня 1997 року померла її сусідка ОСОБА_2. За життя остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Нововирківської сільської ради. Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії СМ № 004017. Позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном: провела поховання ОСОБА_2, розпорядилася речами померлої. Про заповіт, яким ОСОБА_2 заповіла їй вс своє майно, вона дізналася випадково в березні 2016 року, 24 роки поспіль про заповіт позивачу нічого відомо не було. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововирківської сільської ради Білопільського району, розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, яка померла 11 травня 1997 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надавши суду письмові заяви про те, що підтримує заявлений позов, просить його задовольнити і розглянути справу в її відсутність.

Представник відповідача Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, від Нововирківського сільського голови ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, позов визнали.

Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця ОСОБА_2, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно зі ст.527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Зі змісту ч.1 ст.534 ЦК УРСР вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що 11 травня 1997 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-БП № 265682 (а.с.5).

Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області 21 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 59, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 позивачу по справі (а.с.6).

З листа Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області № 9-28-99.1-4379/2-16 від 05 вересня 2016 року вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 27 березня 1996 року №97 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТ ЗТ «Сейм» на території Нововирківської сільської ради ОСОБА_2 виписаний сертифікат серії СМ № 004017 від 28 березня 1996 року за реєстраційним номером 360, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,59 та був виданий на руки (а.с.22).

У відповідності до довідки, виданої Держгеокадастром у Білопільському районі Сумської області № 99-28-99.2-3892/2-16 від 08 серпня 2016 року грошова оцінка земельної частки (паю) розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів на території Нововирківської сільської ради станом на 2016 рік (з урахуванням коефіцієнту індексації Кі-4,796) становить 65 082 грн. (а.с.9).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Нововирківської сільської ради Білопільського району від 16 травня 2016 року за №132 вбачається, що ОСОБА_2 постійно і на день смерті (11 травня 1997 року) проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, після неї залишилось спадкове майно, яке складається із земельного паю розміром 4,59 га умовних кадастрових одиниць. Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчено виконкомом Нововирківської сльської ради за №36 від 21 квітня 1992 року, заповіт не змінювався і не відмінявся. Після смерті ОСОБА_2 спадкове майно фактично прийняла ОСОБА_1, яка провела її поховання та доглядала за майном померлої (а. с. 8).

З витягу зі Спадкового реєстру №43914528 від 20 травня 2016 року вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про видачу дублікату заповіту, посвідченого Нововирківською сільською радою Білопільського району 05 червня 1992 року від імені ОСОБА_2 (а. с. 10).

З оголошення в районній газеті «Білопільщина» №48-50 від 16 квітня 2016 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 004017, виданий на імя ОСОБА_2, вважати недійсним (а. с. 7).

У відповідності до повідомлення Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після ОСОБА_2, яка померла 11 травня 1997 року, нотаріальною конторою не заводилась (а. с.19).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), сертифікат на яку отримала ОСОБА_2, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,59 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом.

Однак, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений.

На підставі положень ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 534, 560 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 316, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, 1235 ЦК України, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ст. 81 Земельного Кодексу, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, яка померла 11 травня 1997 року, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності АПТ ЗТ «Сейм», розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 004017, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 360.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :