ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/2133/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"22" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі КУБІВ С.І.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідачі та третя особа не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3.), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_3.), ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач 3, ОСОБА_5.) та ОСОБА_6 (далі по тексту - відповідач 4, ОСОБА_6.) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно постанови слідчого СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві його було визнано потерпілим по кримінальному провадженню за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України, внесеного до ЄРДР за №000001 відносно ОСОБА_8 Також вказує, що відповідачі, починаючи з 2007 року рейдерським захватом намагалися відібрати належне ОСОБА_1 майно, внаслідок чого йому завдано матеріальної та моральної шкоди у розмірах 800 000 грн. та 200 000 грн. відповідно, яку він і просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У відбувшихся судових засіданнях позивач та його представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідачі у судові засідання не з'явились, своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169 та стст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи.

Заслухавши у відбувшихся судових засіданнях пояснення позивача та його представника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на неправомірні дії відповідачів щодо їх намагання відібрати рейдерським шляхом належне йому майно, зокрема земельну ділянку по вулиці Славгородській у місті Києві та розташований на цій земельній ділянці будинок, посилаючись при цьому на рішення судів. Поряд з цим зазначає, що вказаними діями відповідачами завдано йому матеріальну і моральну шкоду, у зв'язку з чим просить суд захистити порушене право шляхом її стягнення на свою користь.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92, зокрема у її п. 2, роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, позивачем не доведено яким чином порушується його право чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України, оскільки належних та допустимих доказів щодо завдання йому відповідачами майнової шкоди, позивачем не надано та у матеріалах справи вони відсутні.

Посилання позивача та його представника на наявні у матеріалах справи судові рішення не є доказами завдання майнової шкоди, а також неправомірних дій відповідачів щодо відібрання у позивача рейдерським шляхом належного йому майна.

А згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на недоведеність позивачем та його представником позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та їх безпідставністю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди внаслідок неправомірних дій останніх, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

На підставі викладеного та керуючись стст. 15, 16 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 88, 212, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, відповідно до якого рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.