Справа 206/1534/16-ц
Провадження 2/206/513/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

17 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є рідним єдиним сином та спадкоємцем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 04.07.2013 року. За життя ОСОБА_4 не встиг залишити заповіт, а також не встиг оформити на себе право власності на обєкти самочинного будівництва, а саме: на прибудову під літ. А1-1 площею 73,5 кв.м. до житлового будинку А-1 та сарай під літ. Г площею 17,0 кв.м. Спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, та яку у встановленому чинним законодавством України порядку можливо було успадкувати, складалася із: земельної ділянки площею 0,0543 гектарів, кадастровий номер :09:157:0039, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку; житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дежньова, буд. 75; та якого відноситься: карк. маз. будинку А-1, загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., примикають господарсько-побутові будівлі: погріб Б-бут; душ Д-шл.бл.; убиральня Е-шл.бл.; інші споруди 1-6,1, К. Позивач, в установленому законом порядку прийняв вказані обєкти нерухомого майна у спадщину після смерті ОСОБА_4. У липні 2015р. позивач з метою переоформлення технічної документації на житловий будинок та інші господарські будівлі на власне імя у ТОВ «СОДЕЛЬ» здійснив замовлення проведення технічної інвентаризації та виготовлення нового технічного паспорту. Після виготовлення ТОВ «СОДЕЛЬ» станом на 20 липня 2015 року нового технічного паспорту, позивачу стало відомо про те, що за життя ОСОБА_4 як спадкодавець нерухомого майна (попередній власник нерухомого майна), що знаходиться за адресою: вул. Дежньова, буд. 75, Самарський район, м. Дніпропетровськ; самочинно здійснив прибудову під літ. А1 -1 площею 73,5 кв.м. до житлового будинку під літ. А-1 та будівництво сараю під літ. Г площею 17,0 кв.м., та які не встиг ввести в експлуатацію та у встановленому порядку оформити на себе право власності. У подальшому позивач у вересні 2015 року, зважаючи на необхідність введення в експлуатацію прибудови під літ. А1-1 до житлового будинку під літ. А-1 та сараю під літ. Г, у відповідності до вимог законодавства подав до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відповідну декларацію про готовність обєкта до експлуатації, яку останньою зареєстровано 25 вересня 2015 року. У жовтні 2015 року позивач, намагаючись здійснити державну реєстрацію права власності на прибудову під літ. А1 -1 до житлового будинку під літ. А-1 та сараю під літ. Г, що знаходяться за адресою: вул. Дежньова, буд. 75, Самарський район, м. Дніпропетровськ; подав до ОСОБА_3 служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області заяву. У відповідності до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень на прибудову під літ. А1-1 площею 73,5 кв.м. до житлового будинку під літ. А-1 та сараю під літ. Г площею 17 кв.м. з причин необхідності визнання права власності у судовому порядку.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на прибудову під літ. А1-1 загальною площею 73,5 кв.м. до житлового будинку під літ. А-1 та сарай під літ. Г загальною площею 17,0 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дежньова, буд. 75). (а.с. 2-7).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в позові з підстав, викладених в письмових запереченнях. (а.с.128-131).

Представник відповідача ОСОБА_3 служба ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 липня 2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.07.2013 року, серія І-КИ №514105. (а.с.11).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2014 року ВТР 504043, зареєстровано в реєстрі за № 1-73, посвідчене державним нотаріусом восьмої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_1 прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0543 га, по вулиці Дежньова, 75, в м. Дніпропетровську. (а.с. 12).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2014 року ВТР 504042, зареєстровано в реєстрі за № 1-71 посвідчене державним нотаріусом восьмої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 ОСОБА_1 прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. А-1, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 65,7 кв.м., погріб Б - бут; душ Д - шл.бл.; убиральня Е - шл.бл.; інші споруди 1-6,1, К. (а.с.19).

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2014р., номер витягу 18991362 вбачається, що власником земельної ділянки, площею 0,0543 га, по вулиці Дежньова, 75, в м. Дніпропетровську є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2014 року зареєстроване за №1-73 (а.с.15-16).

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2014р., номер витягу 39502052 підтверджено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами літ. А-1, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 65,7 кв.м., погріб Б - бут; душ Д - шл.бл.; убиральня Е - шл.бл.; інші споруди 1-6,1, К. є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2014 року зареєстроване за №1-71.(а.с.22-23).

З технічного паспорту станом на 20.07.2015р. вбачається, прибудова під літ. А1 -1 площею 73,5 кв.м. до житлового будинку під літ. А-1 та сарай під літ. Г площею 17,0 кв.м., побудовані самочинно. (а.с.24-32).

Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації ДП 46, від 25.09.2015 року, відповідно до якої реконструкція житлового будинку по вулиці Дежньова, 75, в м. Дніпропетровську проводилась з липня 1993 року по лютий 2011 року. (а.с.35-38).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області № 25625932 від 27.10.2015 року відмовлено у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Дежньова, будинок 75, за субєктом: ОСОБА_1. (а.с.39-41).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у судовому засіданні пояснив суду, що спірну прибудову до будинку збудував він разом з його батьком, в даному будинку позивач прожив все життя, проте оформити належним чином право власності на збудовану прибудову батько позивача за життя не встиг, що також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, наданими у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" закону передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Згідно до положень ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до порядку проектування та будівництво об'єктів власниками або користувачами земельних ділянок входить прийняття в експлуатацію закінчених, будівництвом об'єктів.

У відповідності до положень ст. 39 того ж закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката в порядку, визначеному КМУ.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки , будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, устаткування, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року - якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Змістом ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положенням ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Оцінюючи докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що нерухоме майно, а саме: прибудова та сарай, з якого окрім іншого складається спадщина після смерті батька позивача, є об'єктами незавершеного будівництва з огляду на те, що позивач у встановленому порядку прийняв у спадщину та зареєстрував право власності на земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на відсутність дозволу на забудову та документів на підтвердження введення будинку в експлуатацію прибудови під літ. А1-1 загальною площею 73,5 кв.м. до житлового будинку під літ. А-1 та сараю під літ. Г загальною площею 17,0 кв.м у спадкодавця - батька позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем прав та обов'язків забудовника прибудови до житлового будинку та сараю в порядку спадкування за законом.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 16, 328, 376, 392, 1218, 1220, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, який народився у м. Дніпропетровську 28 квітня 1991 року, (і.н. 5) права та обов'язки забудовника прибудови під літ. А1-1 загальною площею 73,5 кв.м до житлового будинку під літ. А-1 та сараю під літ. Г загальною площею 17,0 кв.м, що розташовані за адресою: вул. Дежньова 75 (сімдесят п'ять) у м. Дніпро (колишня назва - м. Дніпропетровськ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 04 липня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков