РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4576/15-ц

пр. № 2/759/195/16

25 жовтня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, а саме на ? частку квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка заповідала їй вказану ? частку квартири АДРЕСА_1, яка в свою чергу належала померлій внаслідок поєднання власної 1/5 частини цієї квартири, яку остання отримала у власність внаслідок приватизації згідно Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1999 року та 1/20 частини цієї квартири, яку померла раніше успадкувала від свого рідного сина ОСОБА_7, шляхом постійного проживання разом з ним на час відкриття спадщини однією сім»єю, що передбачено ч.3 ст. 1268 ЦК України. Проте, у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину вказаної частки нерухомого майна Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Халявкою Н.М. їй було відмолено постановою від 06.03.2015 року з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на таке спадкове майно. З огляду на викладене, вона вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду з таким позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання призначене на 03.10.2016 року не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленні, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 175-177). Через канцелярію суду подали заяву про перенесення розгляду цієї справи, яку судом було задоволено, а розгляд позову призначено на іншу дату, а саме на 25.10.2016 року. Проте і 25.10.2016 року відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації їх місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро, проте не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року за № 17-рп/2011, справа № 1-9/2011 вважається належним повідомленням сторони.

Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, оскільки відповідачі вдруге не з»явилися в судове засідання, про причини неявки в судове засідання 25.10.2016 року не повідомили, тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини)від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 45).

Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. 09.04.2003 року, ОСОБА_6 заповідала належну їй частину власності в квартирі АДРЕСА_1 своїй онуці ОСОБА_2 (а.с. 43).

ОСОБА_2 у відповідності до норм ст. 1270 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6.

Однак, постановою вказаного приватного нотаріуса від 06.03.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, з підстав відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 152).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, ОСОБА_2 не має можливості отримати спадкове майно за передбаченою Законом України «Про нотаріат» процедурою, тому таке питання підлягає розгляду в судовому порядку, шляхом вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Так, згідно витребуваних судом спадкових справ щодо майна померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 102).

Після смерті якого відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та тепер вже померла ОСОБА_6 мати спадкодавця ОСОБА_7 була отримана спадщина за законом у вигляді належної спадкодавцю 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданих 16.10.2014 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. - ОСОБА_3 на 1/20 частину вказаної квартири, ОСОБА_5 на 1/20 частину вказаної квартири та ОСОБА_4 на 1/20 частину вказаної квартири.

Тоді як, ОСОБА_6 такого свідоцтва не отримала разом із відповідачами 16.10.2014 року, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Але згідно ст. ст. 1216, 1217, 1268, ч.3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_6 є також спадкоємицею 1/20 частини вказаної квартири, оскільки як передбачено ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що і було враховано державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. при видачі відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом.

Отже вбачається, що ОСОБА_6 є власником 1/5 частини спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 17.12.1999 року Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва (а.с. 105) та 1/20 спірної квартири згідно закону в порядку спадкування після смерті її сина ОСОБА_7.

Тобто загалом ОСОБА_6 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, яка і є спадковою масою після її смерті.

Оскільки, як зазначалося вище, ОСОБА_6 заповідала свою часту власності на спірну квартиру позивачу ОСОБА_2, тому саме вона і має бути визнана власником такого, зокрема власником в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, ? частки квартири АДРЕСА_1.

Отже, підсумовуючи наведене, суд повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача є доведеними, обгрунтованими тими нормами, які підлягають застосуванню при даних правовідносинах, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1223, 1233, 1235, 1268, 1296 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 215, 224-228, 218, 292 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, право власності в порядку спадкування на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: