Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/4/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

12.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Суржик М.М.,

секретар Гусак О.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи - Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про виселення, зобов'язання передати документи та про зняття з реєстрації місця проживання.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа - Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про виселення, зобов'язання передати документи та про зняття з реєстрації місця проживання.

Зазначав, що 25 січня 2012 року він з прилюдних торгів придбав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Його право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2012 року. Проте, у вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які не є його власниками. Він як власник не має можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідачі в добровільному порядку не звільняють належний йому житловий будинок, чинять йому перешкоди у користуванні будинком, не надають йому домову книгу та книжки на оплату комунальних послуг. Просив суд виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1, зобов'язати їх передати йому домову книгу, ключі від будинку та книжки по оплаті за житлово-комунальні послуги. Також просив зняти відповідачів з реєстрації в будинку (т.1,а.с.2-4).

Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради (т.1,а.с.60).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2014 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, розподілено судові витрати (а.с.85-88).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову про виселення. В решті рішення суду не оскаржено (а.с.109-111).

В судове засідання апеляційної інстанції відповідачі не прибули.

Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України судові повістки адресовані відповідачам, під розписку вручені голові квартирального комітету № 26 м. Кіровограда (а.с.40,41). За довідкою голови квартального комітету № 26 від 26 квітня 2016 року , ОСОБА_7 померла, решту відповідачів, яким адресовані судові повістки на 12 травня 2016 року, не виявлено в місці проживання (т.2, а.с.40).

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про зміну місця проживання (перебування, знаходження) відповідно до вимог ст.77 ЦПК України, суд не повідомили.

В судове засідання, призначене на 12 травня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про причини її неявки, що підтверджує факт повідомлення її про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Ухвалою суду від 12 травня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Представники третіх осіб, які про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (т.2, а.с.38,39), в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач та його представник заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що при примусовому виконанні виконавчого напису № 1713 від 16 березня 2010 року, виданого приватним нотаріусом про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 для задоволення вимог ПАТ «Сведбанк» щодо погашення заборгованості за кредитом від 12 червня 2008 року та примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1208 від 05.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Шанс» боргу (зведене виконавче провадження), з прилюдних торгів було продано житловий будинок АДРЕСА_1 що належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2006 року (т.1,а.с.6).

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 25 січня 2012 року, власником вказаного житлового будинку став ОСОБА_4. 25 січня 2012 року він отримав нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ( 5). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, право власності ОСОБА_4 на цей житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 15 лютого 2012 року (т.1,а.с.5).

Згідно довідки квартального комітету № 26 м. Кіровограда від 30 квітня 2014 року, у належному на праві власності ОСОБА_4 житловому будинку по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та члени її сім'ї - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.83).

30 січня 2013 року позивач, як власник будинку, направив відповідачам рекомендованим листом письмову вимогу про звільнення будинку, а 17 лютого 2014 року направив таку вимогу повторно. Проте і після звернення позивача з позовом до суду у лютому 2014 року, відповідачі добровільно житловий будинок не звільнили.

У 2014 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались з адміністративним позовом до Кіровського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання протиправними дій Кіровського ВДВС, про скасування акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 січня 2012 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року та постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року залишено без змін (а.с.221-222, 223).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2016 року, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», до ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. про визнання публічних торгів недійсними, залишено без розгляду (т.1,а.с.236).

Оскільки відповідачі, отримавши вимогу про звільнення житлового будинку, добровільно не звільнили його, то відповідно до вимог ч.3 ст.109 ЖК України їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а право власності є непорушним.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Одним із таких принципів є право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника у відношенні до свого майна.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Тобто, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини виникли між власником та колишнім власником житла, а також власником та членами сім'ї колишнього власника житла.

Оскільки внаслідок продажу житлового будинку з прилюдних торгів, право власності на будинок ОСОБА_2 припинено (ст.346 ЦК України), то відповідно вона та члени її сім'ї - ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, втратили право користування вказаним житловим будинком.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для виселення колишнього власника житлового будинку з членами його сім'ї відповідає обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, а зводяться до того, що справу було розглянуто за відсутності відповідачів і вони були позбавлені можливості захищати свої права та інтереси в суді.

Проте, вказані доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

Як свідчать матеріали справи, рішення суду оскаржили лише відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Інші відповідачі рішення суду не оскаржили, відомості про те, що вони уповноважили ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 оскаржувати рішення суду від їх імені, в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до ч.2 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам (ч.5 ст.39 ЦПК України).

На час розгляду справи судом та ухвалення рішення, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, був неповнолітнім. ОСОБА_2 є його матір'ю.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 23 квітня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 332, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_11 представляти її інтереси в усіх судових установах (а.с.73).

Як свідчить журнал судового засідання від 30 квітня 2014 року представник ОСОБА_2, яка є також законним представником ОСОБА_3, ОСОБА_11 був присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції та надавав суду пояснення (т.1,а.с.74-75).

Відомості про те, що представник ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 були відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про розгляд справи, призначений на 08 травня 2014 року, в матеріалах справи відсутні.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом були порушені норми процесуального права, якими передбачено порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі про час та місце розгляду справи, є обґрунтованими.

Проте, згідно із ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповідомлення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дату судового засідання не призвело до неправильного вирішення справи, підстави для скасування або зміни рішення суду відсутні.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, що підтверджується Актовим записом про смерть № 1300 від 12 травня 2014 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (т.2, а.с. 30,31).

У разі якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (ч.2 ст.310 ЦПК).

Спірні правовідносини щодо виселення ОСОБА_7 із спірного житлового будинку, не допускають правонаступництва. Суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, тому підстави для скасування рішення суду в частині виселення ОСОБА_7 та закриття провадження у справі у зв'язку з її смертю після ухвалення рішення, відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

М.М. Суржик