АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О.Г., Чупікової В.В.,

секретар Окармус О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання нечинними та скасування рішень органу місцевого самоврядування за апеляційними скаргами Чернівецької міської ради та ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_8, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання нечинними та скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Зазначав, що йому на праві власності належить будинок № 61 по вул. Шевченка в м. Чернівці з господарськими будівлями.

Будинок перейшов йому у порядку спадкування, його було придбано ще у листопаді 1946 року, за ним була закріплена земельна ділянка площею 1696 кв. м, яка згідно державного акта на право постійного користування землею №901 від 04 серпня 1998 року перебувала у користуванні спадкодавця ОСОБА_10

На його заяву рішенням Чернівецької міської ради № 26 від 17 грудня 2015 року йому відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1696 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, натомість запропоновано отримати в оренду земельну ділянку площею 0,10 га.

У подальшому рішенням Чернівецької міської ради № 133 від 26 лютого 2016 року третій особі ОСОБА_8 надано дозвіл на складання проекту відведення частини вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га в оренду терміном на 49 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса знаходження якої значиться вул. Крилова Івана, 6-А.

Посилаючись на порушення права користування та потенційного права оренди та власності на спірну земельну ділянку, як ділянку, на якій розміщена належна йому садиба, позивач просив визнати нечинними та скасувати п. 86 рішення 2 сесії Чернівецької міської ради VII скликання І пленарного засідання від 17 грудня 2015 року №26 щодо земельної ділянки по вул. Шевченка, 61 в м. Чернівці, а також п.1.21 рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 26 лютого 2016 року №133 щодо надання ОСОБА_8 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га в оренду на 49 років за рахунок земель міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Крилова, 6-А в м. Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Чернівецька міська рада, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_8, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7

Посилаються на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норми ст. 120 ЗК України позивач набув права користування спірною земельною ділянкою на тих самих умовах, що і спадкодавець ОСОБА_10, яка на підставі державного акта мала право постійного користування земельною ділянкою площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельною ділянкою площею 0,6969 га для ведення садівництва.

Суд першої інстанції також виходив з порушення відповідачем норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах історико-культурної заповідної території.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

У справі встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради № 26 від 17 грудня 2015 року позивачеві відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1696 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, натомість запропоновано отримати в оренду земельну ділянку площею 0,10 га.

У подальшому рішенням Чернівецької міської ради № 133 від 26 лютого 2016 року третій особі ОСОБА_8 надано дозвіл на складання проекту відведення частини вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га в оренду терміном на 49 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса знаходження якої значиться вул. Крилова Івана, 6-А.

Позивач вважає, що указаними рішеннями порушуються його права користування та потенційні права оренди та власності на спірну земельну ділянку, в т.ч. права, передбачені ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів вважає позовні вимоги безпідставними, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачеві на праві власності належить будинок № 61 по вул. Шевченка в м. Чернівці з господарськими будівлями.

Будинок перейшов йому у порядку спадкування, його було придбано ще у листопаді 1946 року, за ним була закріплена земельна ділянка площею 1696 кв.

Відповідно до державного акта на право постійного користування землею №901 від 04 серпня 1998 року земельна ділянка за вказаною адресою перебувала у користуванні спадкодавця ОСОБА_10 (а.с.9).

0, 1000 на спірної земельної ділянки ОСОБА_10 було надано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а 0,0696 га для ведення садівництва.

Отже, земельна ділянка площею 0,0696 га з цільовим призначенням для ведення садівництва належала на праві користування ОСОБА_10, а не позивачеві й вона не може переходити у користування чи власність позивача на підставі норми ст. 120 ЗК України у звязку з переходом до нього права власності на нерухоме майно, що не розташоване на земельній ділянці саме площею 0,0696 га.

Указаною нормою врегульовано випадки переходу права власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташовані жилий будинок, будівлі або споруди, що перебувають у власності, користуванні іншої особи.

На час переходу до позивача права власності на житловий будинок, господарські будівлі земельна ділянка площею 0,0696 га була призначена для ведення садівництва.

Також, на час виникнення спірних правовідносин права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності не може бути успадковано (ст. 92 ЗК України, ст. ст. 316, 317 ЦК України).

Встановлено, що рішеннями Чернівецької міської ради № 1161 від 24 грудня 2009 року (а.с.12), № 789 від 28 лютого 2013 року (а.с.17) визнано такими, що втратили чинність попереднє рішення ради №133/4 від 17 лютого 1998 року у відповідній частині на пункт 19,7 рішення виконавчого комітету від 7 липня 1998 року №230/07 в частині надання ОСОБА_10 спірної земельної ділянки у постійне користування й визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею від 4 серпня 1998 року № 901 у звязку зі смертю останньої.

Також рішенням Чернівецької міської ради від 29 листопада 2012 року № 669 земельну ділянку по вул. Шевченка, 61 площею 0,0696 зараховано до земель запасу (а.с.18).

Дані рішення позивачем не оскаржувалися.

Отже, на час винесення відповідачем оспорюваних рішень спірна земельна ділянка орієнтовною площею 0,0700 га є вільною, відноситься до земель запасу, а тому прийняті рішення не порушують прав позивача, який в установленому порядку не набув таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Тому, рішення міської ради про відмову у передачу позивачеві в оренду земельної ділянки площею 0,1696 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає указаній нормі права.

Не порушує прав позивача і рішення міської ради № 133 від 26 лютого 2016 року про надання ОСОБА_8 дозволу на складання проекту відведення частини вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га в оренду терміном на 49 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса знаходження якої значиться вул. Крилова Івана, 6-А.

Це рішення стосується юридично вільної земельної ділянки, а третя особа має передбачені законом переваги на отримання земельної ділянки в оренду чи у власність.

Позивач посилається на його право користування спірною земельною ділянкою, що виникло на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 746 від 14 серпня 1953 року (а.с.8).

Проте за цим рішенням позивач не набув права користування спірною земельною ділянкою, постійне користування землею було оформлено за відповідним цільовим призначенням за іншою особою і право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,07 га, про що йдеться в оспорюваних рішення, до позивача не перейшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов про визнання рішень органу місцевого самоврядування позивачем заявлено з підстав захисту його права користування та потенційного права на отримання в оренду чи у власність земельної ділянки площею 0,1696 га по вул. Шевченка, 61 в м. Чернівці.

Позивач не обґрунтовував незаконність оспорюваних рішень порушенням відповідачем норм Закону України «Про охорону культурної спадщини» в силу того, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах історико-культурної заповідної території.

Проте у порушення норми ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції вийшов за межі підстав позову та задовольнив позов і з наведеної підстави.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є підстави для його скасування суду та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору при подання апеляційних скарг з ОСОБА_7 слід стягнути: на користь Чернівецької міської ради 1212 гривень 64 коп., на користь ОСОБА_8 1212 гривень 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги Чернівецької міської ради та ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_7 до Чернівецької міської ради про визнання нечинними та скасування рішень органу місцевого самоврядування відмовити.

В рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору стягнути з ОСОБА_7: на користь Чернівецької міської ради 1212 (тисячу двісті дванадцять) гривень 64 коп., на користь ОСОБА_8 1212 (тисячу двісті дванадцять) гривень 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О.Г. Бреславський

ОСОБА_11