Провадження № 2-о/756/484/16
У Х В А Л А

«17» листопада 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Белоконна І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина польова пошта НОМЕР_1 , Державна служба України у справах ветеранів війни, Антитерористичний Центр при Службі безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2016 року заявник звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просив встановити факт участі ОСОБА_1 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції у періоди з 16.07.2014 року по 15.08.2014 року, а також з 23.12.2014 року по 10.01.2015 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, зокрема, щодо проходження дійсної військової служби, участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, тощо.

За приписами ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, у тому числі, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначений Кабінетом Міністрів України у постанові від 20 серпня 2014 року № 413.

Відповідно до п. 5 постанови рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

За правилами п. 8 постанови у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку.

Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку.

Відтак, законом передбачений порядок захисту порушених прав заявника шляхом звернення до суду з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства, що унеможливлює звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.122, 256 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :
Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина польова пошта НОМЕР_1 , Державна служба України у справах ветеранів війни, Антитерористичний Центр при Службі безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою.

Копію ухвали з заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка звернулась з нею до суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: І.В. Белоконна