Справа 206/5428/16-ц
Провадження 2/206/1337/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2016 року позивачк звернулася до суду із цим позовом.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 02 серпня 2014 року. У них народилася дитина ОСОБА_3, 23 грудня 2014 року. Спільне проживання та ведення господарства припинен. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Хоча він є фізичною особою підприємцем, тому його середньомісячний дохід їй невідомий. На обліку в медичних закладах відповідач не перебуває, не є інвалідом. Інших дітей не має.

На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 Вікторовичана її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця до повноліття дитини (а.с.1-2).

В судовому засіданні позивач просила стягнути з відповідача 1000грн. Пояснила, що вони декілька місяців не живуть разом. Розлучення було у вересні. Вона в дикретній відпустці і отримує лише допомогу у розмірі 860грн. Ще має дитину від першого шлюбу. 750грн., як зазначає відповідач замало. Вона вже зверталася до суду але забрала позов, бо відповідач сказав буде платити 1500грн., а потім повідомив, що буде платити лише за рішенням суду.

Відповідач в судовому засіданні просив задовольнити позов частково та стягнути меншу суму у розмірі 750грн. Пояснив, що коли будуть доходи буде надавати більше, йому для дитини не шкода. Розлучення відбулося, щоб від держави отримувати допомогу. Наразі дійсно не живуть разом, але він приїздить до сина 2-3 рази на тиждень. Все, що дитині необхідно купує. У нього тяжка праця і платить великі податки.

Також 28 жовтня 2016 року від відповідача надійшли письмові заперечення в яких він зазначає, що позивачка безпідставно посилається у своєму позові на те, що матеріальної допомоги на утримання дитини від нього вона не утримує. Такі твердження позивачки є необґрунтованими. Адже увесь час, починаючи з дня народження свого сина і по теперішній час, він не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати всім необхідним, постійно приймає участь у його вихованні, догляді за ним, намагається надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні його повсякденних питань за проблем. Крім того, позивачка від першого шлюбу мас двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .Вадима, які постійно проживають зі своєю матірю - позивачкою. На у тримання яких остання отримує аліменти від їх батька всього лиш 1500,00 гри. Їх шлюб з позивачкою до цього часу не розірвано, але він дійсно зараз з певних причин вимушений тимчасово проживати у своїх батьків. Однак не зважаючи на це він продовжує приймати активну участь в вихованні та утриманні сина. Позивачка ставить питання про стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. Однак, такий спосіб утримання сина він вважає необґрунтованим, оскільки він не має довіри до позивачки, що ці кошти будуть спрямовані саме на утримання сина, а не на всіх її дітей, які спільно з його сином проживають та харчуються. Вважає, що позивачка намагається на його плечі перекласти утримання не лише рідного сина, а й двох її дітей від першого шлюбу з чим він категорично не згоден. Доходи, які він отримував як фізична особа - підприємець від здійснення такої діяльності за останні два роки та отримує на даний час є незначними і не дають можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 гро. щомісячно. Здійснюючи господарську діяльність у 2014 році, він отримав загальну суму річного доходу в розмірі 40000,00 грн., в 2015 році 46000,00 грн., що в середньому складає 3833,33 грн. на місяць. Його дохід за 2016 рік не перевищує попередні роки, навіть гірше. При цьому, дохід від здійснення підприємницької діяльності є навіть не прибутком, і становить грошову суму коштів від здійснення оподаткованих операцій в межах його господарської діяльності, яка включає оренду земельної ділянки, яка становить 619, 53 грн., єдиний податок щомісяця становить 137,80 грн. на даний час, тобто на рік становить 1653,60 грн, соціальний внесок (пенсійний фонд) на даний час становить 319,00 грн., а за рік 3828,00 грн., витрати на електроенергію та додатковий податок на землю, який встановлено нещодавно він також сплачує справно. Крім того він несе витрати також на матеріали для роботи. Отже його чистий щомісячний дохід становить приблизно 3000,00 грн. Крім того, його доходи не дають можливості навіть надавати допомогу батькам, які є пенсіонерами. Навіть навпаки, його мати всіляко старається допомогти і кожного місяця дає позивачці по 1000,00 гривень зі своєї пенсії для придбання памперсів для онука. Таким чином, його матеріальне становище не дає обєктивної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно. Отже, він не погоджується з приводу визначеного позивачкою розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн. щомісячно на дитину, який є необґрунтовано завеликий виходячи з його матеріального становища, а тому враховуючи такі обставини обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити 750,00 грн. щомісячно на дитину до досягнення неї повноліття (а.с.10-11).

Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а.с.4).

23 грудня 2014 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 514194 актовий запис № 19 (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем та сплачує податки, в середньому на місяць отримує заробітну плату понад 3000грн., що підтверджується деклараціями про доходи та квитанціями (а.с.12-26).

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а саме, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як зазначено статтею 184 Сімейного кодексу України і розясненнями, викладеними в пункті 17 постанов Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства материнства і стягнення аліментів», платник аліментів має нерегулярний дохід, що міняється, частина доходу отримує в натурі а також за наявності інших, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Таким чином, до обставин, які надають суду повноваження визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Позивач не надала в судовому засіданні обґрунтування зазначеного нею розміру аліментів, відповідач не погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000грн, на кожну дитину.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що обовязок утримання сина покладається в рівній мірі на обох батьків, а тому враховуючи встановлений на законодавчому рівні прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно.

Такий висновок суду заснований передусім на тому, що відповідач є фізичною особою підприємцем, визнав позов в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, тому слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі, достатній для матеріального утримання дитини з урахуванням доходів позивача.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88,131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнення аліментів здійснювати із 22 вересня 2016 року і до повноліття дитини.

Судове рішення допустити до негайного виконання у розмірі платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на прибуток держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков