Провадження № 2-о/127/343/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_3, за участю заінтересованих осіб Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заяву ОСОБА_3 мотивував тим, що 24 травня 2014 року померла його матір ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається з цілого садового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в садовому товаристві «Ветеран» села Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, та земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Спадкоємцями першої черги є заявник та його сестра ОСОБА_3

Разом з тим, заявник зазначає, що 11 березня 2002 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все вищезазначене майно заповіла йому. Сестра заявника ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася і спадщину не прийняла, а заявник пропустив строк для прийняття спадщини так, як хворів, в зв'язку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2016 року йому було визначено додатковий строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини.

13 квітня 2016 року заявник звернувся до Другої Вінницької державної нотаріальної контори і подав заяву про прийняття спадщини після смерті його матері. Також ОСОБА_3 зазначає, що йому було відмовлено у одержані витягу із ДЗК, оскільки зазначене в державному акті цільове призначення земельної ділянки не відповідає діючому класифікатору, а саме допущена описка в цільовому призначенні земельної ділянки. Так, рішенням 08 сесії 07 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради було внесено зміни в рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року в частині визначення цільового призначення земельної ділянки площею 0,0600 га та замість слів «для сільськогосподарського виробництва» слід читати «для ведення садівництва».

Крім того, заявник зазначає, що в державному акті ім'я та по батькові його матері записано не вірно. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину за заповітом, тому він звернувся до суду з даною заявою до суду та просить встановити, що земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН від 04 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №988, виданого на підставі рішення 14 сесії Вінницько-Хутірської сільської ради 21 скликання від 18.12.1993 року, є земельною ділянкою із цільовим призначенням для ведення садівництва, а Державний акт на право приватної власності на землю серія ВН від 04 березня 1994 року, належить ОСОБА_4, а також залишити за ним судові витрати.

В судовому засіданні представник заявника за довіреністю ОСОБА_1 заяву підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені в ній, просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області за довіреністю ОСОБА_2 заяву підтримала та не заперечила проти її задоволення.

В судове засідання представник заінтересованої особи Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області не з'явився, надіславши на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З свідоцтва про народження серії І-ЯР №726236, виданого 27.04.1957 року Зозівецькою сільською радою с. Зозівка Липовецького району Вінницької області, суд вбачає, що матір'ю заявника ОСОБА_3 є ОСОБА_6 (а.с.10).

Суд вбачає, що державний акт на право приватної власності на землю серії ВН, виданий Вінницько-Хутірською сільською радою народних депутатів 4 березня 1994 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №988 на ім'я ОСОБА_5, посвідчує, що на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів від 18.12.1993 року ОСОБА_5 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0600 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради, для сільськогосподарського виробництва (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 була членом кооператива «Ветеран», мала ділянку №80 Вінницького Хутора-2 (а.с.25) та їй на праві приватної власності належить садовий будинок, що розташований в садовому товаристві «Ветеран» с. Вінницькі Хутори Вінницького районуу Вінницької області (а.с.26, 27-30).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №33091, виданого повторно 14.01.2016 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 24.05.2014 року (а.с.11).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43585838 від 13.04.2016 року вбачається, що 13.04.2016 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №103/2016 після смерті ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до відповіді на запит Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.04.2016 року, вбачається, що цільове призначення вищевказаної земельної ділянки є «для ведення садівництва» (а.с.17). Таким чином, з огляду вищевказаних документів, суд приходить до висновку, що в державному акті на право приватної власності на землю було допущено помилку при визначенні цільового призначення.

Так, рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27 травня 2016 року на 08 сесії 07 скликання внесли зміни в рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року в частині визначення цільового призначення земельної ділянки площею 0,0600 га, право на яку посвідчено державним актом серія ВН б/н, від 04.03.1994 року, затвердженим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №988, в зв'язку з допущеною помилкою при визначенні цільового призначення, а саме: замість слів «для сільськогосподарського виробництва» слід читати «для ведення садівництва» (а.с.22).

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Також згідно п.12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заявник не може оформити своє право на спадщину після померлої матері, оскільки в державному акті на земельну ділянку зміни відносно виду використання земельної ділянкин не внесені. Внесення вказаних змін в позасудовому порядку неможливо, в зв'язку із змінами в земельному законодавстві, на що вказує також і в листі Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області від 27.05.2016 року № 22-28-0.4-501/2-16.

З огляду на наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги грунтуються на вимогах закону, суд вважає доведений факт, що земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН від 04 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №297, виданого на підставі рішення 14 сесії Вінницько-Хутірської сільської ради 21 скликання від 18.12.1993 року, є земельною ділянкою із цільовим призначенням для ведення садівництва, що крім іншого підтверджується рішенням органу до повноважень якого відноситься розпорядження землями. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що спосіб функціонального використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в межах однієї категорії не змінювався, а було лише виправлення допущеної помилки при визначенні виду використання земельної ділянки в межах цільового призначення.

Частиною 7 статті 235 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", ст.ст. 10, 57-60, 212-215, 235, 256, 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що земельна ділянка, площею 0,0600 га, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН від 04 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №988, виданого на підставі рішення 14 сесії Вінницько-Хутірської сільської ради 21 скликання від 18.12.1993 року, є земельною ділянкою із цільовим призначенням для ведення садівництва, а державний акт на право приватної власності на землю серія ВН від 04 березня 1994 року належав ОСОБА_4, яка померла 24 травня 2014 року у м. Вінниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: