Справа № 462/4450/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 жовтня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Рудненської селищної ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 17.08.2016 року звернувся в суд із позовом до Рудненської селищної ради, в якому просить визнати за ним право власності на ? частини житлового будинку за адресою: м.Львів-Рудно, вул.Лісна, 53 та на ? земельної ділянки, площею 0,028 га (з розмірами периметру згідно Додатку №1 до висновку будівельно-технічної експертизи: 7,0; 20,30; по будинку: 7,36; 5,95; по господарській будівлі: 38,76) для обслуговування житлового будинку, яка розташована на вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2015 року за ним і його матірю ОСОБА_6 визнано право власності на ? частини житлового будинку на вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно та на ? частини земельної ділянки площею 0,028 га за цією адресоюв порядку спадкування за законом після смерті 25.06.2007 року ОСОБА_7 Однак, 18.06.2015 року ОСОБА_6 померла, не зареєструвавши право власності на нерухоме майно, тому за таких обставин він, будучи спадкоємцем першої черги, не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину після смерті матері.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач - Рудненська селищна рада, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, про що свідчить особиста розписка її представника, не направила в суд свого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подала, про причини неявки не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не направила в суд свого представника, при цьому до суду подано заяву за підписом завідуючої нотконтори, в якій вона просить проводити розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.28).

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження позивача (а.с.12) його батьками значаться ОСОБА_7 і ОСОБА_6

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-СГ №101732 від 06.12.2007 року, ОСОБА_7 помер 25.06.2007 року (а.с.10).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2015 року за ОСОБА_2 та його матірю ОСОБА_6 визнано право власності за кожним на ? частини житлового будинку по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно та на ? частини земельної ділянки площею 0,028 га (з розмірами по периметру згідно Додатку №1 до висновку № 1693 будівельно-технічної експертизи від 15.05.2007 року: 7,0; 20,30; по будинку: 7,36; 5,95; по господарській будівлі: 38,76) для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судом встановлено, щоОСОБА_6 померла 18.06.2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №393593 від 19.06.2015 року (а.с.11).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до положення ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.1299 ЦК України (в редакції, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Як вбачається із розяснень, даних в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 04.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З матеріалів справи і пояснень представника позивача встановлено, що треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є дітьми померлого, які не прийняли спадщини, з відповідними заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталися, а натомість при оформленні спадщини були повідомлені нотаріусом та жодних заперечень не подавали.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивач звернувся в строк та у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавцем не було у встановленому порядку зареєструване право власності на визнане за нею рішенням суду від 17.06.2015 року нерухоме майно (а.с.13).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_6 належала на праві власності ? частини житлового будинку по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно та на ? частини земельної ділянки площею 0,028 га (з розмірами по периметру згідно Додатку №1 до висновку № 1693 будівельно-технічної експертизи від 15.05.2007 року: 7,0; 20,30; по будинку: 7,36; 5,95; по господарській будівлі: 38,76) для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_2 як син померлої ОСОБА_6, та як спадкоємець першої черги за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на ? частини житлового будинку по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно та на ? частини земельної ділянки площею 0,028 га (з розмірами по периметру згідно Додатку №1 до висновку № 1693 будівельно-технічної експертизи від 15.05.2007 року: 7,0; 20,30; по будинку: 7,36; 5,95; по господарській будівлі: 38,76) для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул.Лісній, 53 в м.Львів-Рудно, треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовляються від прийняття спадщини після смерті матері, а тому суд приходить до переконання, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на дане спадкове майно, оскільки він не може в інший, позасудовий спосіб захистити свої спадкові права.

З огляду на те, що представник позивача просив усі судові витрати залишити за позивачем, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1216-1219, 1258-1261 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку на вул.Лісна, 53 в м.Львів-Рудно та на ? частини земельної ділянки площею 0,028 га (з розмірами по периметру згідно Додатку №1 до висновку № 1693 будівельно-технічної експертизи від 15.05.2007 року: 7,0; 20,30; по будинку: 7,36; 5,95; по господарській будівлі: 38,76) для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул.Лісна, 53 в м.Львів-Рудно, в порядку спадкування за законом після смерті 18.06.2015 року матері ОСОБА_6.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем і третіми особами в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а вказаними особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.