У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П. про розірвання спадкового договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_5 мотивуючи свої вимоги тим, що 01 жовтня 2014 року вона уклала із відповідачем спадковий договір, умовами якого передбачений обов'язок останньої утримувати її, а вона, як відчужувач, передає після смерті у власність ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. З моменту укладення договору відповідач не виконує належним чином умови цього договору, а саме: не надає побутових послуг, не забезпечує належними лікувальними засобами, продуктами харчування та не здійснює оплату комунальних платежів. Із урахуванням доповнених позовних вимог позивач просила розірвати вказаний спадковий договір, скасувати реєстраційний запис в спадковому реєстрі, скасувати державну реєстрацію обтяження, а також стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Розірвано спадковий договір, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 01 жовтня 2014 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 2-852, що є підставою для скасування заборони на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключення відомостей про реєстрацію спадкового договору із спадкового реєстру. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між позивачем ОСОБА_4 (відчужувачем) та відповідачем ОСОБА_5 (набувачем) 01 жовтня 2014 року укладено спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_4 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_5 належну їй на праві власності кв. АДРЕСА_1

Відповідно до п.2.1. спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов'язки: надавати побутові послуги (лагодження одягу, вологе прибирання квартири, прання та прасування білизни, виконання різних видів ремонтних робіт, тощо); нести витрати на придбання для відчужувача лікарських засобів, забезпечити надання медичної допомоги удома або у лікарні; щотижнево забезпечувати відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості; сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, а також вартість послуг з користування електроенергією та міським телефонним зв'язком; здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання відчужувача.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1309 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи пояснення свідків, правильно виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання умов спадкового договору в повному обсязі. Ксерокопії чеків на придбання продуктів харчування та ліків не свідчать про їх придбання саме для позивача. Акти про належне виконання відповідачем умов спадкового договору не можуть бути належними та допустимими доказами виконання відповідачем умов договору, оскільки вони неналежно оформленні та в більшій частині складені самим відповідачем уже після того як позивач повідомила про свій намір розірвати спадковий договір.

Крім того, відповідач передоручила іншій особі доглядати за ОСОБА_4, що не було передбачено умовами спадковогодоговору.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова