Справа № 195/388/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2016 року cмт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступне.

Позивач у справі, починаючи з 1999 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: с.Мирове, вул.Леніна,34, Томаківського району Дніпропетровської області, що належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.12.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за №1-52, та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,17 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 004305, зареєстрованого за № 311/374.

ОСОБА_3 помер 25 березня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 250706.

В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, на початку 1999 року, за пропозицією ОСОБА_2, так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобовязань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою між ними не укладалося.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше пятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки проживає та працює у с.Мирове.

Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та її представника, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за їхньої відсутності. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити.

Сторони у судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згодні з ним.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили суду, що в житловий будинок, що розташований за адресою: с.Мирове, вул.Леніна, 34, Томаківського району Дніпропетровської області позивач, ОСОБА_1 вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, на початку 1999 року, за пропозицією ОСОБА_2, так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. На сьогоднішній день ОСОБА_1 продовжує проживати зі своєю сім'єю у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач починаючи з 1999 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: с.Мирове, вул.Леніна,34, Томаківського району Дніпропетровської області, що належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.12.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за №1-52, та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,17 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 004305, зареєстрованого за № 311/374.

Зазначені обставини також підтверджуються: довідкою наданою Мирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області за № 1831 від 29.09.2015 року, в якій зазначено, що, згідно записів в книгу погосподарського оліку, позивач, без реєстрації, фактично проживає та користується зазначеним домоволодінням за вищевказаною адресою більше 15 років; наявними у неї, залишеними після смерті ОСОБА_2, свідоцтвом про право особистої власності від 30.12.1988 року та технічним паспортом на житловий будинок, Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП № 004305, виданих на його імя.

Після смерті ОСОБА_2 ніхто житлового будинку і присадибної земельної ділянки у власність не оформив, тобто зазначене нерухоме майно фактично має статус безхазяйної речі.

В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, на початку 1999 року, за пропозицією ОСОБА_2, так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобовязань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою між ними не укладалося.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше пятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки проживає та працює у с.Мирове.

Із виданого БТІ технічного паспорту на житловий будинок за станом на 12.12.1988 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа будівлі становить 56,6 кв.м. Будинок не є аварійним та придатний до користування.

Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку станом на 04.04.2016 року складає 32 161,00 грн., дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 9 325,00 грн.

Володіння позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Судом встановлено, що дійсно позивач добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито володіти ним більш ніж 10 років, тому, в силу ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Згідно із ч.1 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, отже, визнання судом права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року.

Частиною 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Статтею 119 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть отримати її у власність на підставі набувальної давності.

Відповідно до положень статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, до особи, яка набула, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення.

Володіння зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою з 1999 року не здійснювалось на підставі договірних зобовязань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у позивача підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

В пункті 11, Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю».

Відповідно, при вирішенні спору, повязаного із виникненням і припиненням права власності у її випадку, позивач вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню.

За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 15 років, тому і змушена звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на нерухоме майно.

Згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Крім того, відповідно до копій спадкових справ , наданих державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори , спадщину після померлого ОСОБА_2 до цього часу ніхто не оформляв.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.

Висновки суду знайшли своє підтвердження доказами, що додані до матеріалів даної справи, а саме: копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_2; свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок; технічного паспорта будинку; Державного акту на право приватної власності на землю; довідки Мирівської сільської ради; експертного висновку вартості будинку; експертного висновку вартості земельної ділянки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5,7,60,212-215,218,224-227 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.119,120 ЗК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с.Мирове, вул.Леніна, 34, Томаківського району Дніпропетровської області, згідно технічного паспорту БТІ на житловий будинок за станом на 12.12.1988 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа будівлі становить 56,6 кв. м., згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: Житловий будинок «А» глинобитний обкладений цеглою площею 83,9 кв. м.; Літня кухня «Б» глинобитна обкладена цеглою площею 19,9 кв. м.; Погріб «В» цегляний 1 шт.; Сарай «Г» глинобитний обкладений цеглою площею 13,9 кв. м.; Сарай «Д» деревяний пощею 9,0 кв. м.; Гараж «Ж» цегляний площею 25,0 кв. м., та споруди;

- земельну ділянку площею 0,17 гектарів, яка розташована на території с.Мирове, Мирівської сільської ради, Томаківського району Дніпропетровської області, передана для присадибної ділянки, які належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.12.1988 року та зареєстрованого в реєстровій книзі за № 1-52 та Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №004305, зареєстрованого за № 311/374, який помер 25 березня 1999 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:/підпис/ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко