АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Кулянди М.І.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2015 року,

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом.

Просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 25 травня 2015 року за реєстровим № 2328.

Посилалися на те, що 24 квітня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-Експортний банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «Креді ОСОБА_1» (далі - ПАТ «Креді АгрікольБанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір.

27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_1», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір.

Вказані вище кредитні зобов'язання були забезпечені іпотечним договором, укладеним 20 травня 2014 року між ПАТ «Креді ОСОБА_1» та приватним підприємством «ПРО-ІСТЕЙТ» (далі - ПП «ПРО-ІСТЕЙТ»).

20 травня 2015 року ПАТ «Креді ОСОБА_1» уклало з позивачами договір, відповідно до умов якого останні визнали заборгованість за вказаними вище кредитними договорами, яка для ОСОБА_3 становить 389 726 доларів США, а для ОСОБА_4 - 380 295 доларів США.

25 травня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинила виконавчий напис за реєстровим № 2328, згідно з яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме виділені в натурі нежитлові приміщення, які розташовані по вулиці Головній, 119 в місті Чернівці, що належать на праві власності ПП «ПРО-ІСТЕЙТ» та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задоволено вимоги ПАТ «Креді АгрікольБанк» про погашення боргу, зокрема, до ОСОБА_4 у розмірі 357 933,75 доларів США, а до ОСОБА_3 у розмірі 388 331,72 доларів США.

Виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент його вчинення заборгованість за кредитними договорами є спірною, а позичальникам не було надіслано повідомлення щодо дострокового погашення усієї суми заборгованості та звернення стягнення на майно. Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 25 травня 2015 року за реєстровим № 2328, таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні позову предявленого до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Креді АгрікольБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не погоджувалися із заборгованістю вказаному у виконавчому написі та вважали її спірною.

Стягувачем не надсилалась письмова вимога про усунення порушення виконання зобовязанні ні боржникам, ні майновому поручителю.

В матеріалах справи відсутні доказів щодо набуття банком права вимагати щодо дострокового погашення кредиту.

Нотаріусом не було перевірено безспірність боргу боржників та надіслання стягувачем письмової вимоги боржникам про усунення порушення виконання зобовязання.

Нотаріус не може бути відповідачем у справі, а може приймати участь у справі лише в якості третьої особи.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно із статтею 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року, № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов

іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та

боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу

про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий

зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного

зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження

про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї

вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя

залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти

рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом

позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктами 3.2.5, п.3.2.6 кредитного договору від 24 квітня 2008 року визначено, що у разі несплати позичальником чергового платежу кредиту згідно з п.п.1 цього договору та/або процентів за користування кредитом, згідно з п.2.4 цього Договору протягом 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів, дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

У випадку непогашення простроченої суми заборгованості в строк до 30 днів, банк направляє позичальнику та/або поручителю вимогу про дострокове погашення в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. Якщо позичальник протягом 33 днів з моменту направлення йому вимоги банком, не виконає вимогу банку про дострокове погашення, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням або звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Пунктом 5 іпотечного договору від 20 травня 2014 року визначено, що у разі порушення боргових зобов'язань банк надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушення зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 24 квітня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №72/08-Ж.

Відповідно до умов договору позичальник на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру отримала кредит в розмірі 350000 доларів США зі сплатою 12,23% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 23.04.2028 року. (а.с.8-12).

27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №131/08-Ж.

20 травня 2014 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Креді ОСОБА_1» було укладено договір, згідно умов якого позичальники визнали борг за раніше укладеними кредитними договорами, що становить для ОСОБА_3 389 726 доларів США, для ОСОБА_4 380 295 доларів США (а.с.55).

З метою забезпечення виконання зобов'язань між банком та приватним підприємством «ПРО-ІСТЕЙТ», було укладено іпотечний договір від 20 травня 2014 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами нерухоме майно, а саме: виділені в натурі нежитлові приміщення, загальною площею 348 кв.м., які розташовані по вулиці Головній, 119 в місті Чернівці (а.с.18-30).

25 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2328. Згідно цього напису було звернуту стягнення на нерухоме майно: виділені в натурі нежитлові приміщення, які знаходяться по вулиці Головній, 119 у місті Чернівці, що належать на праві власності ПП «ПРО- ІСТЕЙТ», та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги ПАТ «Креді ОСОБА_1» про погашення боргу до ОСОБА_4 у розмірі 327 536,90 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 28 квітня 2015 року становить 7 500 124гривень 99 копійок, - заборгованість за кредитом, та 30 396,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 696 044 гривень 25 копійок, - заборгованість за процентами, а всього - 357 933,75 доларів США; до ОСОБА_3 - 337 153,32 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 7 720 327 гривень 21 копійка, - заборгованість за кредитом, та 51 178,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 1 171 911 гривень 92 копійки, - заборгованість за процентами, а всього - 388 331,72 доларів США (а.с.32).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції належним чином не встановив обставини, які мають значення для справи та не достатньо обґрунтував своє рішення .

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що банком не надсилались письмові вимоги боржникам та майновому поручителю.

Згідно пункту 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого2012 року, № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

В матеріалах справи міститься повідомлення-вимога ПАТ «Креді ОСОБА_1» № 13206/357 від 29 січня 2015року, де зазначається про необхідність погашення позивачами заборгованості за кредитними договорами №72/08-Ж від 24 квітня 2008року та № 131/08-Ж від 27 червня 2008 року та копії рекомендованих відправлень про направлення даної вимоги на адресу позивачів та адресу іпотекодавця, яка вказану в іпотечному договорі, з відміткою про причини їх невручення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що при укладанні договору про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, ПАТ «Креді ОСОБА_1», ОСОБА_3, ОСОБА_4 визначили та встановили фіксовану суму заборгованості за раніше укладеними кредитними договорами, що становить для ОСОБА_3 - 389 726 доларів США, для ОСОБА_4 - 380 295 доларів США, а починаючи з квітня 2014 року і далі щонайменше щомісячно до 20 числа кожного місяця, позичальники зобов'язані сплачувати на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами суму, що становить не менше ніж 3 000 доларів США. Банк зобов'язується не збільшувати суму боргу позичальників, про що зазначено в цьому договорі, шляхом припинення нарахування процентів, комісій та неустойки (а. с. 55).

Однак ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не встановив та не зазначив в своєму рішенні наступні обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з повідомлення-вимоги, яке було направлено боржникам та іпотекодавцю, вона стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, укладених між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, внаслідок чого станом на 28 січня 2015 року загальна прострочена заборгованість позичальників за договорами становить 770 021 доларів США (а. с. 84).

Надана банком вказана вище копія повідомлення-вимоги стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, а не діючого договору від 20 травня 2014 року, який укладений між сторонами.

У розрахунку заборгованості, доданого до заяви про вчинення виконавчого напису зазначено, що заборгованість перед банком у ОСОБА_4 складається з: простроченої заборгованості - 327 536,90 доларів США, прострочених відсотків (при реструктуризації) - 27 104,76 доларів США, прострочених відсотків - 3 292,09 доларів США; а у ОСОБА_3 складається з: простроченої заборгованості - 337 153,32 доларів США, прострочених відсотків (при реструктуризації) - 25 075,21 доларів США, прострочених відсотків - 26 103,19 доларів США.

Заява про вчинення виконавчого напису містить загальний перелік сум, складові, які не збігаються із сумою, визначеною в договорі про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, зокрема в цьому договорі вказано, що відсотки не нараховуються. Однак у заяві про вчинення виконавчого напису, вказано, що з 20 листопада 2014 року позивачі не сплачують борг і станом на 28 квітня 2015 року він становить 746 265,47 доларів США, в який також входить заборгованість за відсотками.

Наявність різних періодів стягнення за різними договорами, а також стягнення відсотків за вищезазначеними кредитними договорами, спростовує висновки нотаріуса про безспірність заборгованості боржників.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

Зокрема з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2015 року слід виключити посилання суду на ту обставину, що твердження про те, що банком надсилались письмові вимоги боржникам та майновому поручителю є надуманими та безпідставними.

Мотивувальну частину рішення суду слід також доповнити посиланням на те, що повідомлення-вимога від 29 січня 2015 року №13206/357 стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, а не діючого договору від 20 травня 2014 року, який укладений між сторонами.

Загальна заборгованість відповідачів, яка міститься в заяві про вчинення виконавчого напису від 25 травня 2015 року №1326/1031 не збігається із сумою заборгованості, визначеною в договорі про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, що виключає безспірність заборгованості боржників.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 7 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову до ПАТ «Креді ОСОБА_1».

З квитанції №205 від 22 вересня 2015 року вбачається, що за подання до суду позовної заяви ОСОБА_3 сплатила судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.1).

З квитанції №124 від 29 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 за подання до суду касаційної скарги сплатила судовий збір в сумі 700 гривень, хоча мала б сплатити відповідно до вимог Закону .

Отже, з публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1071 гривня 84 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та касаційної скарги.

Крім того, згідно частини 6 статті 6 Закону у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Аналогічні розяснення містяться у пункті 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, № 10.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, N 2 відповідно до правил статті 88 ЦПК у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом та касаційною скаргою на судове рішення судовий збір не сплатив.

Отже, з публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» слід стягнути 1071 гривня 84 копійки судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2015 року посилання суду на ту обставину, що твердження про те, що банком надсилались письмові вимоги боржникам та майновому поручителю є надуманими та безпідставними.

Доповнити мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2015 року посиланням на те, що повідомлення-вимога від 29 січня 2015 року №13206/357 стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, а не діючого договору від 20 травня 2014 року, який укладений між сторонами та на ту обставину, що загальна заборгованість відповідачів, яка міститься в заяві про вчинення виконавчого напису від 25 травня 2015 року №1326/1031 не збігається із сумою заборгованості, визначеною в договорі про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, що виключає безспірність заборгованості боржників.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» на користь ОСОБА_3 1071 (одну тисячу сімдесят одну) гривню 84 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та касаційної скарги.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» 1071 (одну тисячу сімдесят одну) гривню 84 копійки судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: