АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5159/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1120/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Винниченка Ю.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вище вказаним позовом. Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 894389 грн.31 коп.

05 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим. Вважає, що, оскільки у договорі поруки не вказаний строк виконання зобов'язання, ПАТ «Дельта Банк» пропустив шестимісячний строк з моменту прострочення заборгованості по кредиту, тому порука є припиненою.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2007 року №1601/1007/71-315 в сумі 894389 грн. 30 коп., з яких: тіло кредиту - 801506 грн. 45 коп., відсотки - 92882 грн. 85 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір з кожного в розмірі по 6707 грн. 92 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього суми боргу за кредитом та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позову банку до нього, як поручителя, відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та неврахування правових позицій Верховного Суду України, висловлених під час перегляду справ у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що на час звернення поручителя з позовом до суду, встановлений договором поруки строк звернення з вимогами до поручителя не сплинув, тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом вірно дано оцінку наявним у справі доказам та встановленим по справі обставинам, враховано правові позиції, висловлені Верховним Судом України під час перегляду справ у подібних правовідносинах та правильно застосовано норми матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_5 укладено Кредитний договір № 1601/1007/71-315, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 47500 доларів США на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2037 року (т.1 а.с.5-11).

Пунктом 1.3 зазначеного вище договору, його сторони передбачили, що проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 11,9 % річних.

Банк свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 47500 доларів США.

Надання АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредиту саме в іноземній валюті у повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Також правильно встановлено, що 23 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 1601/1007/71-315-Р-1 (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до умов даного договору поруки, ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5 , які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі зобов'язань.

Місцевим судом також вірно з»ясовано, що відповідач ОСОБА_5 не виконувала належним чином своїх обов»язків щодо повернення суми кредиту у встановлені в договорі строки. Станом на 28 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 40539,30 доларів США та 24246,98 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 36329,27 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 4210,03 долари США, пеня - 24246,98 грн. ( т.1 а.с. 146-147).

Згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами позивач ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору від 23 липня 2007 року.

Відповідно до пункту 10 договору поруки від 23 жовтня 2007 року № 1601/1007/71-315-Р-1, його сторони передбачили, що строком припинення поруки є повне виконання обов'язків за основним зобов'язанням (за кредитним договором).

Отже, договором поруки встановлено строк його припинення від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

За пунктом 1.1. Кредитного договору від 23 жовтня 2007 року, строк його дії встановлено сторонами до 23 жовтня 2037 року.

Також відповідно до пункту 3.10 даного Кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту надіслання письмової вимоги банку достроково повернути кредит та належні до сплати платежі за цим договором.

Отже, Кредитним договором передбачено порядок зміни строку виконання основного зобов'язання.

27 серпня 2015 року позивачем відповідні вимоги з дотриманням порядку, визначеного п. 3.10. кредитного договору, були надіслані обом відповідачам по справі (т.1 а.с.14-15).

Отже, строк виконання боржником та поручителем умов кредитного договору щодо дострокового повернення отриманих кредитних коштів у повному обсязі сплинув 26 вересня 2015 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 31 серпня 2015 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Ці способи спрямовані на упередження або зменшення обсягу негативних наслідків, які можуть настати у разі порушення зобов'язання. Їх відрізняють за ступенем впливу на боржника та засобами досягнення мети. Вони полягають у покладенні на боржника додаткових майнових обтяжень (неустойка, завдаток), у резервуванні майна, за рахунок якого можливо забезпечити майнові інтереси кредитора (застава), у залученні до виконання зобов'язання, поряд із боржником, третіх осіб (порука, гарантія).

Дані види забезпечення виконання зобов'язання визначені нормами статті 546 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст.553,554 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Колегія суддів наголошує на тому, що шестимісячний строк звернення до суду, встановлений нормами ч. 4 (реч.2) ст. 559 ЦК України та на застосуванні якого наполягає позивач, застосовується лише у випадку не встановлення договором поруки строку її дії.

Натомість, якщо договором поруки встановлено строк її дії, то вона припиняється по закінченню такого строку, встановленого договором.

У правових позиціях, висловлених Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16, встановлено, що, згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Із установлених по справі фактичних обставин видно, що Банком у відповідності до умов Кредитного договору, в односторонньому порядку було змінено кінцевий строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, яке боржник повинен був виконати на протязі 30 днів з дня отримання листа вимоги.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Відповідно до п. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Місцевим судом достовірно встановлено, що правочини, які були укладені між сторонами, були вчинені у письмовій формі та підписані ними, що не заперечується поручителем. При підписанні даних правочинів поручитель був обізнаний з їх умовами.

У зв»язку з вище викладеним, місцевий суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Висновки суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України. Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем встановленої кредитним договором у пунктах 3.9 і 3.10 процедури пред»явлення позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи те, що станом на 26 вересня 2015 року (закінчення 30-денного строку після попередження позивачем відповідачів щодо погашення заборгованості) і на день розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом сторони не сплатили заборгованість по кредиту в сумі 1105,27 доларів США і відсотків - 3890,23 доларів США (станом на 28.07.2015 року) та загальної суми заборгованості, яка станом на 28.07.2015 року становила 40539,30 доларів США.

Доводи скарги про припинення договору поруки теж не можуть бути враховані, оскільки шестимісячний строк, передбачений ст.559 ЦК України, позивачем не пропущено, так як останній у межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання пред»явив відповідну вимогу до поручителя.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення місцевого суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: