Справа №720/1116/16-ц
Провадження № 2/720/595/16
30 серпня 2016 р. м. Новоселиця
Новоселицький районний суд, Чернівецької області у складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.,
за участю сторін по справі: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, суд,
Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.
Відповідач ОСОБА_3 свідомо та умисно у добровільному порядку повернути грошовий борг ухиляється, у звязку із цим судове рішення починаючи з 05 березня 2013 року виконується у примусовому порядку відділом ДВС Новоселицького РУЮ.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.
Відповідачка будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи повторно не з'явилася та не повідомила суд про причину своєї не явки.
У зв'язку з повторною неявкою відповідачки в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в її відсутності із винесеним по справі заочного рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Постановою серії ВП №37124010 від 22.03.2013 року органом ДВС Новоселицького управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконавчому листі №2-36/2013 року виданого 11.03.2013 року Новоселицьким районним судом, про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.
Суд вважає, що дане зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно зі статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.
Отож, своїми свідомо - умисними протиправними діями відповідачка ОСОБА_3 належним чином не виконувала та не виконала взяті на себе за договором позики обовязки своєчасного повернення грошових коштів починаючи з 20 листопада 2010 року по 20 лютого 2013 року включно, цим самим порушила права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 як кредитора.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а у частині 1 цієї статті сказано, що - «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання». У частині 2 цієї статті зазначено, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Саме лише прийняття судового рішення по цивільній справі про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Враховуючи, що на день звернення до суду та під час розгляду справи в суді відповідачем не виконано грошове зобовязання перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та три процента річних є правомірним та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Платіжним дорученням від 14.06.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1450 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Суд вважає, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1450 грн..
На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 509, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1450 грн. (одна тисяча чотириста пятдесят грн.. ).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицький районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

ОСОБА_3 має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.