У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та земельної ділянки, визнання права власності, стягнення витрат на лікування та поховання; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна та виділ її в натурі, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх з ОСОБА_5 мати - ОСОБА_6, яка 12 вересня 1998 року склала заповіт, заповівши їм у рівних частках, по 1/2 частці кожному,житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Крім того, на час смерті ОСОБА_6 їй належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га, що розташована окремо між будинками АДРЕСА_2 і до складу спадщини за заповітом не входила.

ОСОБА_4 зазначав, що між ним та ОСОБА_5 укладено договір про те, що він доглядатиме та поховає матір, після чого успадкує все її майно, а після смерті матері він сплатив відповідачу 40 тис. грн, у зв'язку з чим вона мала відмовитися від своєї частки у спадковому майні, проте за 10 днів до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд: поділити спадковий будинок АДРЕСА_1 та виділити йому у власність: «1-1» коридор, «1-2» житлову кімнату, «1-3» кладову, «1-4» коридор; 1/2 часткуземельної ділянки біля будинку зліва від входу площею 0,0343 га; визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га по АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування та поховання у розмірі 19 804 грн 13 коп.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на момент смерті матері вона була пенсіонеркою та отримувала мінімальну пенсію за віком. У травні-червні та серпні-вересні 2011 року вона перенесла два інсульти та потребувала постійного догляду. 14 листопада 2011 року вона поховала свого чоловіка та, починаючи з 2010 року перебувала у складному фінансовому становищі. Таким чином, вона не мала можливості надавати допомогу хворій матері, але її син брав участь у догляді за ОСОБА_6, купував їй ліки та забезпечував медичним обладнанням, зробив ремонт у будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просила судвизнати за нею право власності на виділену1/2 часткуспадкового майна - частину будинку та земельної ділянки для обслуговування будинку, а саме: кімнату «1-3», кімнату «1-2», кімнату «1-1» та земельну ділянку для обслуговування будинку зліва від входу; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0721 га по АДРЕСА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Проведено внатурі поділ спадкового майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га, яка розташована по АДРЕСА_1

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1 приміщення: коридор площею 5,2 кв. м, позначений на плані № 1-1; житлову кімнату площею 20,3 кв. м, позначену на плані № 1-2; кладову площею 6,6 кв. м, позначену на плані № 1-3; коридор площею 7 кв. м, позначений на плані № 1-4; що складає 59,8 % від загальної площі будинку, на суму 98 417 грн 44 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 1/2 частину присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1, зліва від входу до будинку загальною площею 0,0343 га, вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 170 375 грн 36 коп., що складає 52,1 % від вартості будинковолодіння в цілому.

За відхилення від ідеальних часток на 2,1 % стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію у розмірі 6 874 грн 78 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, що розташована по в АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 приміщення: кладову площею 6,4 кв. м, позначену на плані № 1-5; кухню площею 19,8 кв. м, позначену на плані № 1-6; що складає 40,2 % від загальної площі будинку, на суму 65 947 грн 36 коп.; по господарських спорудах домоволодіння по АДРЕСА_1: гараж літ. «Б», площею 19,7 кв. м, вартістю 14 607 грн 72 коп.; колодязь № 1, площею 4 кв. м, вартістю 4 112 грн 70 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 1/2 частину присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1, справа від входу до будинку, площею 0,0343 га, вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 156 625 грн 80 коп., що складає 47,9 % від вартості будинковолодіння в цілому. У решті зустрічного позову відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в рівних частках по 1/2 частці за кожним на спадкове майно, яке належало на праві власності спадкодавцю ОСОБА_6: житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0686 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га за вказаною адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального й порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції або ухвалити в нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_4, апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,0686 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га за вказаною адресою, підлягає поділу між спадкоємцями у рівних частинах. Оскільки спадкоємці свідоцтво про право власності не отримали (ст. 1299 ЦК України), не набули права власності на нерухоме майно, то передчасним є вимога про поділ житлового будинку в натурі та припинення права власності ОСОБА_5 на частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення згідно зі ст. 364 ЦК України.

Крім того, наявний у справі висновок судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року не може бути покладений в основу поділу житлового будинку в натурі, оскільки згідно з ним сторонам не пропонуються окремі квартири (ст. 382 ЦК України).

Апеляційний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 не довів своїх вимог про стягнення витрат на лікування та поховання матері, що є його процесуальним обов'язком відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько В.І. Журавель