САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 720/2303/15-ц
Провадження №2/726/174/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту.

В позові посилаються на те, що після смерті їх тітки ОСОБА_4, вони, як спадкоємці пятої черги, своєчасно звернулися до першої Чернівецької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщині, звідки дізналися про існування заповіту на користь відповідача ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 Вважають смерть спадкодавця ОСОБА_4І результатом неправомірних дій з боку сторонніх осіб, зацікавлених в отриманні спадкового майна, заповіт укладений під фізіологічним та психологічним насильством сторонніх осіб, підписаній у той час, коли спадкодавець була хворою набряком мозку, у звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому особисто не підписала заповіт і не могла розуміти прочитаного у нотаріуса тексту заповіту.

На основі зазначеного просять, суд, визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений на користь ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1813.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений на користь ОСОБА_3 Посилалися на те, що вони є онуками спадкодавця ОСОБА_4, за життя дбали про померлу, піклувалися про неї. Вважають, що ОСОБА_6 та її син ОСОБА_3, які зацікавлені в отриманні спадщини, перед складення заповіту застосували фізіологічне насильство до спадкодавця, про що на їх думку свідчить аудіо запис бесіди з ОСОБА_3 та те, що спадкодавець ОСОБА_4 особисто не підписала заповіт у нотаріуса.

Представник позивачів підтримав позов, та пояснив, що припускає насильницьку смерть спадкодавця, підтверджену оглядом місцем події та судово-медичною експертизою, а також важкий стан здоровя спадкодавця, обумовлений набряком мозку, що виключав її здатність усвідомлювати значенні своїх дій та керувати ними при укладенні заповіту. Крім цього, відсутність письмового доручення спадкодавця на підписання заповіту ОСОБА_7 на його думку є однією з підстав визнання недійсним заповіту.

Представник відповідача позов не визнав та надав до суду письмові заперечення пояснивши, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, знаходиться на обліку у психіатра та не може особисто надати пояснення в судовому засіданні. На спростування твердження позивачів про їх піклування за життя про спадкодавця, надав суду рішення судів про майнові спори між ними та заяви померлої до правоохоронних органів про скоєнні позивачами стосовно неї майнових злочинів. Покази свідків - осіб, які були присутніми при оформлені заповіту, покази нотаріуса та заповіт, на думку представника відповідача, свідчать про законність оформлення заповіту і те, що це було свобідним волевиявленням спадкодавця. Крім цього вказує, що у висновку експерта № 623 набряк мозку зазначено тільки як один із ознаків, якій вказує на причину смерті, а саме на ускладнення наявної при житті бактеріальної пневмонії, тобто як результат ускладнення пневмонії, а не окрема хвороба померлої, тому на його думку невірним є ствердження представника позивачів про те, що спадкодавець хворіла набряком мозку і не могла усвідомити значення свої дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що є матірю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, особисто спілкувалася з відповідачем ОСОБА_3, однак, враховуючи його стан здоровя сприймала як жарт його вислови про те, що він до оформлення заповіту ударив померлу ОСОБА_4 статуеткою по голові, тому порадила йому так не жартувати.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що є матірю відповідача ОСОБА_3, який в період навчання в університеті, в результаті отриманої травми голови став інвалідом другої групи. За життя померла ОСОБА_4 висловлювала бажання залишити все своє майно у спадок ОСОБА_3 Жодного фізичного та психологічного тиску на померлу ОСОБА_4 при оформленні заповіту ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що працює приватним нотаріусом і особисто посвідчила оспорюваний заповіт. Передбачені законом підстав для відмови у посвідчені заповіту у неї не було. Особисто перевірила по наданим документам особу ОСОБА_4, встановила її дієздатність та виявила, що спадкодавець будучи особою похилого віку, фізично не могла особисто підписати заповіт, тому було запропоновано викликати для цього свідків. За бажанням спадкодавця були викликані свідки її сусіді, особи яких були встановлені за наданими ним документами та встановлена їх дієздатність. Заповіт був складений у відповідності до законів України, він відповідав свобідному волевиявленню спадкодавця ОСОБА_4, був прочитаний в голос та підписаний зазначеними в ньому особами. Тілесних ушкоджень на обличчя спадкодавця ОСОБА_4 не бачила, спадкодавець спілкувалася вільно, без будь якого тиску з боку сторонніх осіб.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що померла ОСОБА_4 була її сусідкою, добре знала її, зі слів померлої за життя було відомо, що остання бажала своє майно залишити у спадщину своєму внуку ОСОБА_3, якій є інвалідом. За бажанням померлої ОСОБА_4 особисто була присутня та підписала заповіт. Ніхто на ОСОБА_4І не чинив жодного тиску, це було її волевиявлення, вона вільно спілкувалася і за станом здоровя розуміла значення своїх дій .

Аналогічні покази про обставини підписання заповіту та стан здоровя померлої ОСОБА_4 дали суду свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що померла ОСОБА_4 була її сусідкою, за життя часто спілкувалися, за станом здоровя померла розуміла значення своїх дій, за її характером на неї неможливо було чинити будь який тиск та змусити чинити дії всупереч її волі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи та оцінивши у сукупності досліджені докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідно до п. 3 с. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами.

Відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 ЦК України).

Судом встановлено, що 19.09.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 був оформлений та нотаріально посвідчений заповіт за реєстровим № 1813, відповідно до якого громадянка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом встановлено, що заповіт від 19.09.2014 року підписаний ОСОБА_7 у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивачі, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надали жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених ст. 1257 ЦК України.

Судом встановлено, що порушень Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при оформленні та посвідченні оспорюваного заповіту судом не встановлено.

Посилання позивачів та їх представника на відсутність письмового доручення спадкодавця ОСОБА_4І на підписання заповіту ОСОБА_7, суд до уваги не приймає, оскільки заповіт підписаний в присутності спадкодавця ОСОБА_4, свідків та нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний вголос запрошеними ОСОБА_4 свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що свідчить запис в заповіти, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Посилання позивачів та їх представника на те, що у ОСОБА_4 при нотаріальному посвідчені заповіту був критичний стан здоровя обумовлений набряком головного мозку, у звязку з чим вона не памятала як її звати, де вона знаходиться і що саме їй читають, спростовані показами свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та висновком № 623 від 22.12.2014 року судово-медичної експертизи, відповідно до якого смерть ОСОБА_4 настала від легеневої недостатності, яка розвинулась як ускладнення наявної при житті лівої бактеріальної пневмонії, про що свідчать дані аутопсії: блідість шкірних покрій; характер трупних плям; набряк головного мозку, виражений набряк легень та інші.

Крім цього, судом встановлено, що твердження позивачів про доброзичливі стосунки та піклування за померлою ОСОБА_4 спростовуються заявами та скаргами ОСОБА_4 до правоохоронних органів на незаконні дії позивачів відносно неї.

Аналізуючи доказі по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заповіт був оформлений з дотриманням вимогам чинного законодавства України та не суперечить йому, спадкодавець ОСОБА_4 при його оформленні усвідомлювала значення своїх дій та керували ними, заповіт був оформлений та нотаріально посвідчений за волею спадкодавця ОСОБА_4 без фізичного та психологічного тиску сторонніх осіб.

Керуючись ст.ст. 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_13