АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4947/16 Головуючий 1 інст. Библів С.В.
Справа № 632/330/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКСБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКСБАНК» (далі по тексту ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК») звернулось з позовом в якому просило солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 77127,38 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК» посилалось на те, що 05.04.2007 року між акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКСБАНК», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 12269-005/07Р, за умовами якого після змін умов банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 57506грн. строком до 05.04.2014 року зі сплатою 15,00% річних.

05 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 12269-005/07Р. з метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобовязання відповідачем як позичальником. На підставі договору поруки ОСОБА_4 солідарно відповідає перед банком за виконання боржником зобовязань у повному обсязі за кредитним договором строком до 05.04.2015 року.

ОСОБА_3 зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 1798 грн. щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, однак відповідач не виконує зобовязання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 77 127 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 38755,16 грн.; заборгованості за процентами 8279,90 грн.; пені за несвоєчасну сплату кредиту 24904,92 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 5187,40 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК» до ОСОБА_4 залишено без задоволення, а позовні вимоги ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК» до ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 334,46 грн., а також судовий збір в розмірі 1378,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог до ОСОБА_3 суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовим рішенням, ОСОБА_3 звертався до суду із заявою по застосування строків позовної давності і обчислюючи розмір процентів за користування коштами, суд першої інстанції не врахував, що визначена в кредитному договорі процентна ставка у розмірі 15 % щомісяця була чинною лише до 05 квітня 2014 року.

Згідно з положеннями абзаців 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору законом не передбачено.

Також, стягуючи в повному обсязі заборгованість по тілу кредиту суд першої інстанції не застосував наслідки порушення позивачем строків позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково повинен був стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.04.2007 року між АКБ «ПРАВЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКСБАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 12269-005/07Р з додатками, змінами та доповненнями з якого вбачається, що банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 57 506 грн. (а.с.9-42)

Кредит було надано відповідачу строком до 05.04.2014 року зі сплатою 15,00% річних. ОСОБА_3 зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 1798 грн. щомісяця до десятого числа наступного місяця.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобовязання відповідачем як позичальником було укладено 05 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 договір поруки № 12269-005/07Р (а.с.45-47).

На підставі договору поруки ОСОБА_4 солідарно відповідає перед банком за виконання боржником зобовязань у повному обсязі за кредитним договором строком до 05.04.2015 року, також у разі можливих змін та доповнень до договору кредиту щодо сплати процентів, неустойки вчасного та повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи у заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором станом на 01 липня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 77127,38 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 38755,16 грн,; заборгованість за процентами 8279,90 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 24904,92 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 5187,40 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Посилання апелянта на пропуск строку позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки строк дії договору кредиту сплив 05.04.2014 року, а з позовом позивач звернувся до суду 10.02.2016 року, тобто трирічний строк звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу за тілом кредиту не пропущено.

Суд першої інстанції з яким погоджується і апеляційний суд частково задовольнив позовні вимоги банку на загальну суму 51334,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 38755,16 грн.; заборгованість за процентами 7167,05 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 4459,50 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 952,75 грн., оскільки позивачем були пропущені строки позовної давності і клопотань про поновлення строків звернення до суду про стягнення відсотків та пені не зверталось, а також не виклало поважні причини пропуску.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Відповідно до ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії поруки відповідача ОСОБА_4 встановлений у договорі і визначений датою 05.04.2015 року і шестимісячний термін сплив 05.10.2015 року, а з вимогою до поручителя із цим позовом позивач звернувся лише 10.02.2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позову юридичною особою повинна бути не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка на момент звернення до суду становила 1 378 грн. Оскільки розмір задоволених позовних вимог складає 51334,46 грн., тому і судовий збір повинен обраховуватися за мінімальною ставкою.

З огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст.ст.526, 611, 1049 ЦК України саме позичальник зобовязаний довести належне виконання ним взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів та здійснення оплати за користування цими коштами, хибність наданих позивачем розрахунків, однак ОСОБА_3 вказані обставини не доведені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не відповідають матеріалам справи, не підтверджені доказами, а тому підлягають відхиленню.

Згідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: Т.П. Зазулинська

ОСОБА_2