Справа № 303/6865/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ІГНАТЮКА Б.Ю., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарях ТЕРПАЙ С.М., КУХТІ М.В.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

02.11.2015 ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у подальшому збільшило позовні вимоги і остаточно мотивувало їх наступним. Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 21.05.2015 у справі № 303/695/15-к, зміненим ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2015, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 3, ст. 366 ч. 1 КК України, цивільний позов банку було залишено без розгляду. Зазначеним вироком установлено факт заподіяння відповідачами банку матеріальної шкоди на суми: 326000,00 грн, 9987,00 дол. США і 2865,00 євро, з яких відповідачами було відшкодовано: 65500,00 грн (невідшкодований залишок шкоди у гривнях 260500,00 грн) і 3000,00 дол. США (невідшкодований залишок у доларах США 6987,00 дол. США), шкода, що була спричинена у євро, не відшкодовувалася.

Станом на 28.03.2016 офіційний курс НБУ гривні до долара США був установлений у співвідношенні 1 грн/26,07 дол. США, курс гривні до євро 1 грн/29,07 євро, при цьому, визначити курс іноземної валюти до гривні, що існуватиме на момент фактичного відшкодування шкоди, неможливо. Відтак, банк вимушений звертатися до суду по захист свого права на відшкодування відповідних сум із гривневим вираженням розміру шкоди, завданої в іноземній валюті, а саме: 6987,00 дол. США, що є еквівалентом 182151,09 грн, і 2865,00 євро, що є еквівалентом 83285,00 грн, а також на відшкодування шкоди, завданої у гривнях 260500,00 грн.

Стягнення на відшкодування шкоди коштів у тій валюті, в якій вона була завдана, відповідає вимогам ст.ст. 533, 1192 ЦК України, розясненням суду касаційної інстанції щодо використання іноземної валюти у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, та особливостям відшкодування шкоди, завданої в іноземній валюті, і забезпечує можливість повного відшкодування збитків. Це не суперечить правилам, установленим ст.ст. 192, 524 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» та іншими нормами законодавства щодо можливості здійснення розрахунків у іноземній валюті із субєктом, який має відповідну ліцензію, що її в даному випадку має банк. Відповідно до ст. 1190 ЦК України відповідачі несуть перед банком солідарну відповідальність.

Посилаючись на ці обставини, позивач остаточно просив стягнути на його користь із відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 260500,00 грн, 6987,00 дол. США, що є еквівалентом 182151,09 грн, і 2865,00 євро, що є еквівалентом 83285,00 грн, судові витрати просив покласти на відповідачів.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.05.2016 збільшений позов задоволено частково, стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 445108,45 грн, у решті позову відмовлено, стягнуто з кожного з відповідачів по 3045,00 грн судового збору в дохід держави.

Позивач оскаржив рішення суду щодо відмови в позові, вважає його незаконним і необґрунтованим, просить таке рішення скасувати, позов задовольнити повністю відповідно до заявлених вимог. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті ж обставини, якими мотивувався збільшений позов. Крім того, посилається на фактичне визнання відповідачем ОСОБА_2 вимог банку про відшкодування коштів у іноземній валюті, на неправильне застосування судом норм матеріального права, в т.ч., щодо аналогії закону та щодо порядку виконання рішення суду, якими регулюються спірні правовідносини, внаслідок чого не було забезпечено повного відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_5, який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7, які скаргу не визнали, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте, не обмежений доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин); обовязок доказування позову лежить на позивачеві, особа зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1, ст. 10 ч.ч. 1-3, ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності у межах задоволеного. Однак, повною мірою погодитись із рішенням суду не можна.

Чинним вироком Мукачівського міськрайонного суду від 21.05.2015 (а.с. 5-7), з урахуванням його зміни ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.08.2015 у частині додаткових покарань (а.с. 8-11):

ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 3, ст. 366 ч. 1 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності в сфері банківської та фінансової діяльності на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком у 3 роки та покладанням на засуджену певних обовязків;

ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 3, ст. 366 ч. 1 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності в сфері банківської та фінансової діяльності на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком у 3 роки та покладанням на засуджену певних обовязків.

Указаним вироком суду встановлено, зокрема, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду начальника відділення № НОМЕР_1 КБ «Надра» в м. Мукачеві, і ОСОБА_3, обіймаючи посаду старшого касира-менеджера цього відділення банку, перебуваючи на робочих місцях, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, повторно, всупереч інтересам банку, на порушення посадових інструкцій:

шляхом підроблення банківських документів здійснили без волі та відома власника зняття належних гр-ці ОСОБА_8 грошових коштів з її депозитного рахунку, а саме: 09.09.2014 1100,00 дол. США, що за валютним курсом НБУ на цю дату становило еквівалент 14218,60 грн, 10.09.2014 1100,00 дол. США (еквівалент на цю дату 14246,10 грн), 15.09.2014 1100,00 дол. США (еквівалент на цю дату 14193,30 грн) і 16.09.2014 1100,00 дол. США (еквівалент на цю дату 14286,80 грн), а всього коштів на загальну суму 56944,80 грн, що їх привласнили;

23.09.2014 внаслідок завантаження банкомата № 1174 грошовими коштами не в повному обсязі привласнили 90000,00 грн;

30.09.2014 привласнили 100000,00 грн, що знаходились у сховищі відділення банку;

02.10.2014 привласнили 125000,00 грн, що знаходились у сховищі відділення банку;

у невстановлений точно час привласнили 11000,00 грн, 5587,00 дол. США (що за валютним курсом НБУ на 02.10.2014 становило еквівалент 72351,65 грн), 2865,00 євро (що за валютним курсом НБУ на 02.10.2014 становило еквівалент 46756,80 грн).

Таким чином, вироком установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми спільними, умисними протиправними діями привласнили: 326000,00 грн і грошові кошти в іноземній валюті: 9987,00 дол. США, що за офіційними валютними курсами НБУ на різні дати загалом становило еквівалент 129296,45 грн; 2865,00 євро, що за офіційним валютним курсом НБУ на 02.10.2014 становило еквівалент 46756,80 грн, всього було привласнено коштів у гривнях і в гривневому еквіваленті іноземної валюти на суму 502053,25 грн.

У вироку загальний розмір завданої банку майнової шкоди зазначений у сумі 445108,45 грн, у цій сумі попри встановлення вироком відповідних обставин та засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за вчинення відповідних злочинів (за конкретними епізодами) упущені 4400,00 дол. США, що за відповідними курсами є еквівалентом 56944,80 грн (502053,25 грн 445108,45 грн = 56944,80 грн). Тобто, за встановленою чинним вироком суду сукупністю кримінальних правопорушень (епізодів) загальний розмір привласнених винними коштів у гривнях і в гривневому еквіваленті іноземної валюти, і, відповідно, загальний розмір завданої злочинами шкоди визначається у 502053,25 грн.

Під час апеляційного розгляду справи банк надав суду довідку від 22.11.2016 № 1128 щодо відшкодування завданих відповідачами збитків та наявної заборгованості, а також письмове пояснення від 22.11.2016, з яких випливає, що збитки були частково відшкодовані, ОСОБА_2 внесла до каси банку готівкові кошти: 26.11.2014 7000,00 грн, 27.11.2014 7500,00 грн, 16.03.2015 1000,00 грн, 30.04.2015 35000,00 грн, 18.05.2015 15000,00 грн, разом 65500,00 грн, а також 13.11.2014 3000,00 дол. США, залишок невідшкодованих збитків становить 260500,00 грн, 6987,00 дол. США і 2865,00 євро. Як видно з цих документів, внесені ОСОБА_2 до каси банку 3000,00 дол. США зараховані на відшкодування збитків, завданих розкраданням 5587,00 дол. США, залишок невідшкодованих за цим епізодом збитків банк визначив у розмірі 2587,00 дол. США.

ПАТ КБ «Надра» управі вимагати повного солідарного відшкодування винними майнової шкоди, завданої вчиненим ними спільно злочином (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 3, ст. 13 ч.ч. 2-4, 6, ст. 15 ч. 1, ст. 16 ч. 1, ч. 2 п. 8, ст. 22 ч.ч. 1, 2, 3, ст. 541, ст. 543 ч. 1, ст. 1166 ч.ч. 1, 2, ст. 1190 ч. 1, ст. 1192 ЦК України), що ніким не заперечується. Обовязок доказування відсутності своєї вини у заподіянні шкоди лежить на особі, яка її заподіяла, тоді як розмір завданої шкоди і відповідний позов належить доводити потерпілому від шкоди.

Суд першої інстанції загалом правильно виходив із необхідності захисту порушених майнових прав позивача шляхом стягнення в рахунок відшкодування завданої шкоди солідарно з відповідачів грошових коштів. Водночас суд припустився помилок у застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України).

За змістом правової позиції позивача (а.с. 83-86), підтриманої також в апеляційному суді, у частині відшкодування шкоди, завданої привласненням відповідачами грошових коштів у гривнях, була предявлена вимога про стягнення 260500,00 грн, тобто, різниці між розміром завданої в такий спосіб шкоди (326000,00 грн) і сумою її часткового відшкодування (65500,00 грн). Суд першої інстанції не врахував часткового відшкодування ОСОБА_2 шкоди і у числі 445108,45 грн, визначених вироком як загальний розмір шкоди, стягнув фактично 326000,00 грн, що на 65500,00 грн більше, аніж належало до відшкодування і стягнути які позивач не просив. Тож суд всупереч положенням ст. 11 ч. 1 ЦПК України вийшов за межі предявлених позовних вимог і ухвалив рішення за відсутності відповідного предмету позову.

Вирішуючи вимоги про стягнення на відшкодування шкоди коштів у іноземній валюті (6987,00 дол. США і 2865,00 євро), суд першої дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для саме такого відшкодування. Грошовою одиницею України та законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом; грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, а використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ст. 99 ч. 1 Конституції України, ст. 192 ч.ч. 1, 2, ст. 533 ч.ч. 1, 3 ЦК України). Тобто, іноземна валюта може використовуватися в Україні, зокрема, як платіжний засіб за зобовязаннями, у випадках і в порядку, прямо передбачених законом. Така правова позиція, в т.ч., із посиланням на передбачені законом конкретні випадки використання іноземної валюти на території України, викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 і в ряді інших постанов, підстав для відступу від неї у даній справі колегія суддів не вбачає (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України).

За змістом установлених порядку та умов відшкодування майнової шкоди, використання іноземної валюти для відшкодування шкоди (збитків), у т.ч., і завданої розкраданням іноземної валюти, законом не передбачено, тож винний не має саме такого, передбаченого законом, обовязку здійснювати відшкодування шкоди шляхом сплати коштів у іноземній валюті.

Посилання позивача на обґрунтування своїх вимог у цій частині на практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, узагальнену в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 (зокрема, п. 12 Постанови), на ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості стягнення боргу, обчисленого в іноземній валюті, у разі виявлення у боржника такої іноземної валюти, саме в цій валюті, або можливості придбання певної іноземної валюти в разі виявлення у боржника коштів у гривнях чи в іншій іноземній валюті, не можуть бути враховані. По-перше, це узагальнення судової практики стосується зобовязально-договірних (кредитних) відносин, тоді як спір виник із факту вчинення злочину (з деліктних правовідносин), тому для обґрунтування позову відповідними міркуваннями апріорі немає підстав. По-друге, спірні правовідносини, зокрема, підстави і порядок визначення розміру шкоди, належної до відшкодування, в т.ч, визначення валюти стягнення, не регулюються й законодавством щодо виконавчого провадження, відповідні правила мають похідний характер від первісних щодо них правил визначення шкоди, рішення про її відшкодування тощо, а не навпаки.

Понад те, позивач залишив поза увагою спеціально встановлені законом правила визначення розміру збитків, завданих розкраданням валютних цінностей. Законом України «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» передбачено, що збитки, завдані підприємству… працівниками, які виконують… валютні операції і які є винними у розкраданні… недостачі…, якщо вони допущені внаслідок недбалості у роботі, порушення спеціальних правил, інструкцій, визначаються у таких розмірах:

е) іноземної валюти, а також платіжних документів та інших цінних паперів в іноземній валюті - у сумі, еквівалентній потрійній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день виявлення завданих збитків (ст. 1 п. «е»);

суми, стягнуті відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, спрямовуються насамперед на відшкодування збитків, завданих підприємству…, а решта - перераховується до Державного бюджету України (ст. 3);

збитки, завдані працівниками підприємству… у випадках, передбачених статтями 1 - 4 цього Закону, відшкодовуються незалежно від притягнення винних осіб до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності (ст. 5).

Отже, відповідні доводи позивача необґрунтовані та не враховують змісту закону щодо відшкодування майнової шкоди, вимагати якого він управі згідно із законом у гривнях. Тим часом, предметом позову було відшкодування шкоди (поза тією, що була завдана привласненням гривневих коштів) саме в іноземній валюті, саме з цих підстав і саме з таким правовим і фактичним обґрунтуванням був предявлений позов, чим були позивачем визначені підстави, предмет позову (позовні вимоги) і відповідні межі судового розгляду.

Суд першої інстанції задовольнив зазначені вимоги частково без належного врахування норм матеріального та процесуального права, стягнувши валютний еквівалент у гривнях суд задовольнив вимогу, яка з відповідних підстав та щодо такого предмету не заявлялася, чим по суті вийшов за межі предявлених вимог.

Далі. Посилання позивача на часткове визнання ОСОБА_2 позову в суді першої інстанції (щодо наявності зобовязань із відшкодування шкоди, завданої привласненням валютних коштів) не може бути прийняте судом і враховане, оскільки не узгоджується із законом (ст. 174 ч. 4 ЦПК України), між сторонами не зник спір щодо розміру відшкодування, тим більше, що в апеляційному суді відповідачі (їх представники) наполягали на можливості відшкодування шкоди лише у національній валюті України. Тобто, визнання відповідачем вимог, на яке вказує позивач, по суті немає. Утім, попри те, що у випадку, який розглядається, заподіювач шкоди не має обовязку на її відшкодування сплачувати банку кошти в іноземній валюті, він водночас не позбавлений права це зробити позасудовим порядком за згодою банку, який, у свою чергу, у разі прийняття такого відшкодування повинен офіційним порядком прийняти такі кошти, здійснити належні банківські операції та зарахувати відповідним чином у рахунок відшкодування шкоди. Відтак, ініціативна добровільна реалізація ОСОБА_2 права запропонувати банку часткове відшкодування шкоди шляхом внесення 3000,00 дол. США та прийняття цих коштів банком не суперечать смислу відносин, повязаних із відшкодуванням шкоди, та не можуть, якщо добровільно здійснене волевиявлення і досягнуто відповідної домовленості, розглядатися як такі, що порушують права сторін.

Стягуючи в рахунок відшкодування шкоди, завданої розкраданням іноземної валюти, гривневий еквівалент у розмірі 119108,45 грн, суд не врахував, що в цю суму входять 5587,00 дол. США, з яких 3000,00 дол. США вже були відшкодовані. Суд не зважив і на те, що заподіяння шкоди шляхом привласнення 4400,00 дол. США (еквівалент 56944,80 грн) було встановлено вироком, але відповідна сума не була врахована в загальній сумі шкоди, зазначеній у вироку, а вимога про стягнення цих коштів (проте в іноземній валюті) була предявлена позивачем.

За таких умов, беручи до уваги часткове відшкодування винним коштів у доларах США, а також неврахування окремих елементів, зазначених у вироку, який слугував підставою як для позову, так і для рішення місцевого суду, стягнення судом у рахунок відшкодування шкоди саме 445108,45 грн не можна визнати повною мірою коректним, зазначена сума не відображає ані реального розміру завданої шкоди, встановленого вироком, ані обставин щодо подальшого часткового відшкодування шкоди.

Позивач, обравши відповідну правову та процесуальну позицію, предявив у частині стягнення іноземної валюти вимоги, що не підлягали задоволенню, та не визначив відповідно до встановлених законом правил відшкодування шкоди співвідношення сплаченого у іноземній валюті часткового відшкодування цієї суми із розміром шкоди, що його він управі був вимагати в гривнях, чим, серед іншого, унеможливив і визначення відповідних параметрів судом із наступним прийняттям відповідного рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції мав підстави саме і лише для часткового задоволення позову, тому часткове задоволення предявлених вимог само по собі вірне і підстав для скасування рішення суду немає. Однак, за встановлених у справі обставин вихід судом першої інстанції за межі предявлених позовних вимог, а також невідповідність судового рішення прямим нормам закону, із урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України та взаємоповязаності елементів резолютивної частини є підставами для обовязкової зміни рішення. Обґрунтованою і доведеною в даній справі є шкода, завдана привласненням гривневих коштів у розмірі 260500,00 грн, вимогам закону відповідає рішення суду першої інстанції про солідарне відшкодування відповідачами позивачу саме цієї майнової шкоди, в цій частині суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, якими вони регулюються. Для стягнення решти суми, що зазначена в рішенні, суд належних і достатніх підстав не мав, крім того, відповідне формулювання резолютивної частини рішення та відмова в задоволенні інших вимог унеможливлює для банку за наявності та обґрунтування відповідних підстав реалізацію права вимагати відшкодування шкоди у гривневому еквіваленті іноземної валюти.

Тож на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України в частині визначення належного до відшкодування розміру завданої шкоди та відмови в задоволенні частини вимог рішення суду слід змінити, у резолютивній частині рішення визначену до стягнення суму 445108,45 грн замінити зазначенням суми у 260500,00 грн із відповідним формулюванням, у частині відмови в задоволенні решти вимог змінити рішення суду з формулюванням щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення коштів у іноземній валюті, а в решті на підставі ст. 308 ЦПК України залишити рішення суду щодо розвязання спору без змін. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України виходячи з результату вирішення справи по суті.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 88, ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 травня 2016 року у частині визначення належного до відшкодування розміру завданої шкоди та відмови в задоволенні частини вимог змінити, у другому абзаці резолютивної частини рішення цифри і слова «445108 (чотириста сорок пять тисяч сто вісім) грн. 45 коп.» замінити цифрами і словами «260500,00 грн (двісті шістдесят тисяч пятсот гривень 00 коп.)», третій абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «У задоволенні інших вимог про стягнення в рахунок відшкодування шкоди грошових коштів у іноземній валюті відмовити.», у решті залишити рішення суду щодо розвязання спору без змін.

За результатом вирішення справи по суті стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3: по 1953,66 грн судового збору в дохід держави та по 401,02 грн на користь ПАТ КБ «Надра» у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді