АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Богдан О.О.
№ 22-ц/796/9021/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про усунення від права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про усунення від права на спадкування за законом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд не оцінив достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, не дослідив належним чином численних висновків лікарів про стан здоров'я спадкодавців, вказавши, що вони могли обслуговувати себе самостійно без сторонньої допомоги, а також не дав оцінки показанням допитаних свідків щодо фактичних стосунків між відповідачем ОСОБА_3 та спадкодавцями. Суд не надав належної оцінки тому факту, що відповідач в судовому засіданні визнав відсутність будь-якого спілкування з батьками протягом останніх п'яти років, висловив своє небажання надавати їм допомогу, хоча знав від своїх друзів про тяжкий стан здоров'я батьків.

В судове засідання ОСОБА_2 та представник Головного територіального управління юстиції у м.Києві не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

ОСОБА_3 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_3, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 березня 2015 року, серія НОМЕР_1. Причиною смерті ОСОБА_4 є механічна асфіксія внаслідок повішення (а. с. 12, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, серія НОМЕР_2. Причиною смерті ОСОБА_5 є атеросклеротична гангрена обох нижніх кінцівок (а. с. 14, 15).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 66, 68).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається із залишку на картковому рахунку та депозиту у ПАТ «ПриватБанк» на загальну суму 10,50 грн.; депозиту у АТ «Дельта Банк» в сумі 11300 доларів США, залишків на рахунку 282,07 доларів США та 25,03 грн. (а. с. 92, 93). Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 05 листопада 2001 року та договору дарування від 11 лютого 2002 року; квартири АДРЕСА_2, що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 травня 2009 року та договору дарування частини квартири від 08 грудня 2009 року; вкладів в АТ «Дельта Банк» в іноземній валюті на загальну суму 10334,28 доларів США та 11568,19 грн. (а. с. 72-79).

16 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Двадцять першої київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини батьків. Така ж заява до нотаріальної контори була подана відповідачем ОСОБА_3 15 травня 2015 року.

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Посилався на те, що спадкодавці через похилий вік та тяжкі хвороби перебували у безпорадному стані, потребували допомоги з боку відповідача,який мав можливість її надавати, але ухилявся від такого обов'язку.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

ОСОБА_2 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавці потребували допомоги відповідача ОСОБА_3, а останній ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Судом встановлено, що з 2009 року через наявні конфлікти та непорозуміння ОСОБА_3 не спілкувався зі своїми батьками. Проте цей факт не може бути підставою для усунення від права на спадкування відповідно до положень ч.5 ст. 1224 ЦК України.

На підставі наявної в матеріалах справи медичної документації судом установлено, що спадкодавець ОСОБА_4 у 2012 році перебував на лікуванні у КМКЛ №8 з діагнозом дисцикуляторна енцефолопатія 2ст., субкомпенсації, симптоматична епілепсія судиного ґенезу, фокальна (скронева) форма з частими нічними парціальними нападами, змінами особистості по експлозивному типу. Проте, ОСОБА_4 обходив себе самостійно, самостійно рухався і сторонній догляд за ним не встановлювався. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер внаслідок механічної асфіксії через повішання. Спадкодавець ОСОБА_5 була госпіталізована до лікарні 18 березня 2015 року з діагнозом цукровий діабет 2 типу, сепсис, септична мікрокардіодистрофія, некротична гнилісна флегмона правої ступні, некротичний фасції лівої гомілки, гнилісна флегмона лівої гомілки, гангрена лівої нижньої кінцівки, дифузний кардіосклероз, змішана енцефалопатія, стадія декомпенсації, ремітуючий у важкому стані без свідомості. Після оперативного втручання та лікування померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. З досліджених документів медичної установи та пояснень позивача судом встановлено, що в безпорадному стані ОСОБА_5 була доставлена до лікарні. Про такий стан матері відповідача не повідомляли.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно встановивши обставини по справі дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Посилання апелянта на неналежну оцінку доказів суд вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді