АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1533/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину удаваним, зобов'язання внести зміни до кредитного договору та провести перерахунок заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду позовом, мотивуючи його тим, що 28 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №CSPGA00000095, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 29 700 доларів США на термін до 28 квітня 2017 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим банк звернувся до суду із вимогою про дострокове повернення кредиту та просив суд стягнути із ОСОБА_6 заборгованість станом на 28 серпня 2015 року у сумі 12 629, 25 доларів США, яка складається з наступного: 10 061,59 доларів США заборгованість за кредитом; 1 185,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 485,25 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 284,69 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11,73 доларів США - штраф (фіксована частина) та 600,83 доларів США - штраф (процентна складова). Крім того банк просив суд стягнути із відповідачки судові витрати.

Після уточнення позовних вимог банк просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 12 629,25 Долар США за кредитним договором № CSIPGA00000095 від 28 квітня 2007 року та судові витрати.

18 січня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», обгрунтовуючи свій позов тим, що при укладенні кредитного договору були порушені вимоги діючого законодавства, зокрема у кредитному договорі не встановлений гривневий еквівалент до іноземної валюти, у якій був наданий кредит; кредитний договір не містить своєї невід'ємної частини - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що свідчить про його невідповідність нормам діючого законодавства.

Крім того, позивачка вважала кредитний договір удаваним, оскільки отримувала кредитні кошти в іноземній валюті на споживчі цілі, зокрема купівлю земельної ділянки, яка в дійсності була придбана за грошові кошти у національній валюті, в зв'язку із чим кредитний договір з визначенням іноземної валюти, як предмету кредиту вчинений з приховуванням дійсних гривневих правовідносин.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_6 вказала, що свої зобов'язання перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виконала в повному обсязі, про що свідчить довідка № АТРВ-КА9І-1_81Ю-КМЮ від 08 лютого 2016 видана самим ПАТ КБ "Приватбанк" та просила суд:

визнати удаваним кредитний договір № С8ІРСА00000095 від 28 квітня 2007 року;

зобов'язати відповідача частково змінити договір про надання споживчого кредиту від 28 квітня 2007 року за № С8ІРСА00000095, а саме: внести зміни в пункт 7.1 кредитного договору зазначивши всі суми у національній валюті України - гривні, із розрахунку співвідношення долару США до гривні за курсом Національного банку України діючим на день укладення договору про надання споживчого кредиту від 28 квітня 2007 року за № С8ІРСА00000095, з моменту укладення кредитного договору - 28 квітня 2007 року та викласти пункт 7.1 кредитного договору від 28 квітня 2007 року за № С8ІРСА00000095 в наступній редакції: 7.1. Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 28 квітня 2007 р. по 28 квітня 2017 р. включно, у вигляді непоновлюваної лінії (далі - кредит) у розмірі 149 985,00 гривень (сто сорок дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 00 коп.), що в доларовому еквіваленті становить 29 700, 00 USD (двадцять дев'ять тисяч сімсот доларів США 00 центів) на наступні цілі: 136350,00 гривень (сто тридцять шість тисяч триста п'ятдесят гривень 00 коп.), що в доларовому еквіваленті становить 27 000,00 USD (двадцять сім тисяч доларів США 00 центів) - на споживчі цілі, а також у розмірі 13 635,00 гривень (тринадцять тисяч шістсот тридцять п'ять гривень 00 коп.), що в доларовому еквіваленті становить 2 700,00 USD (дві тисячі сімсот доларів США 00 центів) - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2165,90 гривень (дві тисячі сто шістдесят п'ять гривень дев'яносто копійок), що в доларовому еквіваленті становить 428,89 USD (чотириста двадцять вісім доларів США 89 центів) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сплачених платежів за період з 28 квітня 2007 року по дату винесення рішення суду та виплатити позивачу надлишково сплачені кошти;

достроково припинити зобов'язання за кредитним договір №С8ІРСА00000095 від 28 квітня 2007 року, в зв'язку з повним погашенням кредитної заборгованості;

звільнити позивача від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2016 року позови ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_6 були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь банку заборгованість по кредитному договору від 28 квітня 2007 року в сумі 12 629,25 доларів США та судовий збір в розмірі 4 036, 94 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на необ'єктивне, неправильне та неповне дослідження судом доказів, ухвалення рішення із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, що призвело до ухвалення необгрунтованого та незаконного рішення суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд вважав, що відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, в зв'язку із чим з неї підлягає стягненню заборгованість згідно наданого банком розрахунку. Отримання позичальником кредиту в іноземній валюті не суперечить нормам діючого законодавства, а умови кредитного договору погоджені сторонами під час його укладення.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 28 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №CSPGA00000095, за умовами якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 29 700 доларів США на термін до 28 квітня 2017 року та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п. 2.1.3, 2.2.2, 2.2.3, договору позичальник взяв на себе обов'язок сплачувати відсотки за користування кредитом, винагороду банку, страхових платежів, а погашення кредиту проводити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 3.3. договору.

Пунктами 4.1 - 4.3 договору сторони узгодили відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді нарахування пені та штрафів, а в п. 3.3 черговість погашення заборгованості по договору.

Крім того, за умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору кінцевий строк повернення кредиту до 28 квітня 2017 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця в період сплати надавати банку щомісячний платіж в розмірі 428, 89 дол. США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. (пункт 7.1 договору)

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Керуючись правом, наданим банку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 2.3.3. договору, банк звернувся до суду із вимогою про дострокове повернення заборгованості за договором.

Згідно розрахунку заборгованості по договору ОСОБА_6 (а.с. 9, т. 1) та виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_6 (а.с. 26, т. 2), останній платіж був проведений 11 грудня 2014 року, яким частково було погашено комісію, пеню, проценти та тіло кредиту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Так, на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, позивачем до суду був наданий розрахунок, за яким баком визначений борг ОСОБА_6 станом на 28 серпня 2015 року у сумі 12 629, 25 доларів США яка складається із наступного: 10 061,59 доларів США заборгованість за кредитом; 1 185,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 485,25 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 284,69 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11,73 доларів США - штраф (фіксована частина) та 600,83 доларів США - штраф (процентна складова). (а.с. 9, 35 т. 1), а також виписка про рух коштів по рахунку (а.с. 7-26, т.2)

Заперечуючи проти заявленої заборгованості, відповідачка для спростування розрахунку банку свого розрахунку не надала, клопотання про заявлення судової бухгалтерської експертизи не заявляла.

Районний суд, визначаючи розмір заборгованості відповідачки перед банком, вірно взяв до уваги наданий розрахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», проте стягуючи заборгованість поза увагою суду залишилося слідуюче.

За положеннями ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч. 2) Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3)

Згідно п. 4.1. кредитного договору від 28 квітня 2007 року при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Таким чином, згідно норм діючого законодавства та умов самого кредитного договору, пеня є фінансовою санкцією (ст. 549 ЦК України) та її стягнення можливі тільки у національній валюті.

Така позиція відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Вказані обставини при стягненні пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 284,69 дол. США були залишенні районним судом поза увагою, у зв'язку із чим судом помилково стягнуто із відповідачки пеню у доларах США, а тому колегія суддів вважає за необхідне визначити пеню у національній валюті еквівалентом по курсу НБУ 21, 31 грн. у розмірі 6 066, 74 грн.

Крім того, колегія суддів критично оцінює позовні вимоги банку в частині стягнення із ОСОБА_6 штрафів відповідно до договору 11, 73 доларів США (фіксована частина) та 600, 83 доларів США (процентна складова), враховуючи слідуюче.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.4. договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний буде сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. (а.с. 13 зв. т. 1)

Таким чином, вказаному пункті кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний висновок відповідає правовій позицій ВСУ, викладеній у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

За вказаних обставин, стягнення судом заборгованості із ОСОБА_6 у вигляді штрафів фіксованої та процентної складової є порушенням норм матеріального права, у зв'язку із чим із заборгованості слід виключити штрафи (процентна та фіксована складова), а розмір заборгованості, який підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь позивача визначити наступну: 10 061,59 доларів США заборгованість за кредитом; 1 185,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 485,25 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом на загальну суму 11 731, 99 доларів США та 6 066, 74 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилання апелянта на довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» №ATFB-KA9I-L8UO-KM1D від 08 лютого 2016 року (а.с. 86, т. 1) як на доказ повного виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором колегія суддів оцінює критично, оскільки, як вірно вказано і в оскаржуваному рішенні суду, дана довідка про відсутність заборгованості станом на 08 лютого 2016 року у ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана посадовою особою напряму «Кредитні картки та зарплатні проекти» не містить інформації щодо номеру спірного договору.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи оригіналів або належним чином завірених банком копій первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту та недоведеність позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до умов договору і виникнення заборгованості за ним, колегією суддів відхиляються, оскільки фактичне отримання кредиту у розмірі 27 000 дол. США за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №CSPGA00000095 (у гривневому еквіваленті 143 235 грн.) шляхом видачі кредиту через касу підтверджується завою на видачу готівки № 7 від 28 квітня 2007 року (а.с. 15, т.1), а матеріали кредитної справи були оглянуті колегією суддів у засідання апеляційного суду.

В той же час, вказуючи на недоведеність баком факту укладення договору від 28 квітня 2007 року №CSPGA00000095, ОСОБА_6 сама ж зазначає, що сплачувала платежі по кредитному договору, що свідчить про визнання нею факту отримання кредитних коштів та виконання зобов'язань по поверненню отриманих кредитних коштів.

Посилання апелянта як на виконання нею зобов'язань за кредитним договором на припинення дії договору особистого страхування від 28 квітня 2007 року № CSIPLK00033080 (а.с. 227, т.1) та договору майнового страхування № GSIPGA00033079 від 28 квітня 2007 року (а.с. 225, т.1), укладеного на виконання договору застави на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №CSIPGA00000095 колегією суддів відхиляються, враховуючи слідуюче.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.000/-20160617/2421 від 30 червня 2016 року договір страхування майна № GSIPGA00033079 та договір особистого страхування № CSIPLK00033080 припинили свою дію 27 квітня 2015 року. (а.с. 229, т.1)

Згідно п. 10 договору майнового страхування та п. 11 договору особистого страхування: «договір діє 12 місяців і щорічно лонгується на той же строк до повного погашення кредитної заборгованості у разі сплати наступних страхових платежів.»

Таким чином вказані договори з моменту їх укладення у зв'язку із сплатою страхових платежів щорічно продовжували свою дію ще на 12 місяців, оскільки страхувальниками здійснювалися страхові платежі.

Відповідно до п. 12.6 договору особистого страхування та п. 11.7 договору майнового страхування у разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу договори не набувають сили (або припиняють свою дію) і ніякі виплати страхових відшкодувань за ними не здійснюються.

З інформації, наданої СК «Інгосстрах» за договорами особистого та майнового страхування, останні платежі надійшли 25 квітня 2014 року та продовжили дію договорів до 27 квітня 2015 року. Із вищевказаної дати договори припинили свою дію, у зв'язку із несплатою страхового платежу, проте вказана обставина не свідчить про дострокове повне виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань, а пов'язана із невнесенням чергових страхових платежів по договорах.

Колегія суддів також не приймає як доказ відсутності у ОСОБА_6 заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» довідку Нацбанку України від 14 липня 2016 року № 20-0004/58770 (а.с. 235, т.1), так як відсутність у програмі ЄІС «Реєстр позичальників» інформації щодо простроченої заборгованості ОСОБА_6 не є належним та допустимим доказом відсутності такої заборгованості по факту, оскільки вказана система функціонує на договірних засадах, а внесення інформації по боржниках у вказану систему є правом, а не обов'язком банку.

Обгрунтовуючи свої доводи з приводу відсутності у ОСОБА_6 заборгованості за договором №CSPGA00000095, відповідачка надала до суду скріншоти з інтернет-сайту ПАТ КБ «Приват Банк» «Приват24», роздрукованих шляхом входження в особистий кабінет боржника, в яких інформація з приводу заборгованості у графах «заборгованість на 31 грудня 2014 року» (а.с. 234, т.1) та у графі «заборгованість станом на 30 червня 2015 року «(а.с. 243, т. 1) відсутня.

Заперечуючи проти таких доводів відповідачки, у засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що вказана довідка отримана клієнтом через інтернет-ресурс «Приват24» особисто через запит боржника «довідка для субсидій» 23 червня 2016 року (а.с 83, 86, 89, 92, т. 2) та за параметрами запиту»довідка для декларацій» (а.с. 95, 98, т.2) та містить в собі виключно інформацію з приводу відкритих у клієнта рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» та не призначена для пред'явлення в державні органи.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із системного аналізу вищевказаних доводів ОСОБА_6 та заперечень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» колегія суддів враховує, що надані довідки відповідачкою у силу вимог ст. 57-60 ЦПК України не є належними та допустимими доказами погашення останньою заборгованості за договором кредиту №CSPGA00000095, є інформаційними довідками, які не містять в собі достовірної інформації з приводу відсутності у ОСОБА_6 заборгованості по спірному договору.

Залишаючи позов ОСОБА_6 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, з приводу того, що при укладенні кредитного договору, сторони при його укладенні приховували інший правочин, в зв'язку із чим відсутні підстави і зобов'язувати відповідача внести зміни до кредитного договору та провести перерахунок заборгованості.

Судом зауважено, що сторони, при укладенні кредитного договору домовилися про суттєві умови договору і зауважень чи не згоди з цього приводу не вказували, тому доводи позивача про необхідність зобов'язати банк внести зміни до договору з приводу валюти договору, проведення порахунку надлишково сплачених коштів та дострокового припинення зобов'язання, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону.

Із такими висновками районного суду погоджується і колегія суддів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Згідно банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надано право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ Про банки та банківську діяльність». (а.с. 19)

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу ЗУ від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У даному випадку кредитний договір укладено сторонами 28 квітня 2007 року на споживчі цілі. На час укладення цього кредитного договору ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин доводи ОСОБА_6 про те, що банком було неправомірно надано кредитні кошти в іноземній валюті на час укладення спірного договору є необгрунтованими, а її вимога про внесення змін до такого договору за вказаної підстави є безпідставною.

Крім того, колегія суддів критично оцінює і доводи позивача про приховування дійсних гривневих правовідносин укладенням кредитного договору в іноземній валюті, оскільки згідно заяви ОСОБА_6 від 19 квітня 2007 року про надання споживчого кредиту (а.с. 73, т. 2), остання просила банк надати їй споживчий кредит в сумі 29 700 у грошовій одиниці саме дол. США під заставу нерухомості, а придбання нею на отримані кредитні кошти нерухомого майна у гривнях на дійсність укладеного правочину не впливає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині позову ОСОБА_6, правильно застосував норми матеріального права і не допустив порушень норм матеріального та процесуального права

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення в цій частині.

В той же час, враховуючи порушення судом норм матеріального права в частині позовних вимог банку та визначення розміру заборгованості ОСОБА_6, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з 12 629, 25 доларів США до 11 731, 99 доларів США та стягнути із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 066, 74 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :