АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Головіної О.О., Захарчука І.А.

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення №419, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, укладеного між відповідачами 24 січня 2014 року.

Справа №761/17284/15-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/7241/2016
Головуючий у суд іпершої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на момент укладення відповідачами договору купівлі-продажу нежилого приміщення №419 по АДРЕСА_1 зазначене приміщення знаходилося під арештом відповідно до постанови ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про арешт майна ТОВ «Віндор Плюс» та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 02 квітня 2013 року у процесі здійснення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сербіної Н.П. у зв'язку з невиконанням ТОВ «Віндор Плюс» обов'язків щодо повернення грошових коштів у сумі 1 451 700 гривень згідно з договором позики, укладеним між указаним товариством та позивачем. Вважає, що її права було порушено укладенням оспорюваного договору, так як жодних коштів на погашення боргу ТОВ «Віндор Плюс» вона не отримала. Посилаючись на положення ч.1 ст.203, ст.319 ЦК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення №419, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, укладений між відповідачами 24 січня 2014 року, та зобов'язати повернути майно, передане за вказаним договором у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення №419 по АДРЕСА_1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.24.01.2014 р., реєстровий №74.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із заочним рішенням, відповідачем ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено на підставі недоведених обставин, без врахування належних та допустимих доказів, що мають істотне значення для справи, з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду відповідачем ТОВ «Віндор Плюс» також подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухваленим на підставі недоведених обставин, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, без врахування доказів, що мають істотне значення для справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «Віндор Плюс» підтримали доводи апеляційних скарг.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_9, проти доводів апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 липня 2012 року між ОСОБА_6. та ТОВ «Віндор Плюс» укладено договір позики грошових коштів згідно з яким позивач перерахував відповідачеві позику в розмірі 1 450 000 гривень, яку останній у визначений договором термін не повернув, внаслідок чого 01 лютого 2013 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. було вчинено виконавчий напис №133 про стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» 1 451 700 гривень.

На підставі зазначеного виконавчого напису постановою головного державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Козирєвої Т.І. від 12 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження №36516073 про стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» 1 451 700 гривень.

У процесі здійснення виконавчого провадження, як свідчать матеріали справи, постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 02 квітня 2013 року ВП №36516073 накладено арешт на все майно ТОВ «Віндор Плюс»у розмірі суми стягнення та оголошено заборону на його відчуження, про що було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із зазначеною постановою про накладення арешту, ТОВ «Віндор Плюс» оскаржив її в судовому порядку. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2013 року у справі №826/13050/13-а, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом, постанову про накладення арешту від 02 квітня 2013 року ВП №36516073 скасовано у частині накладення арешту на майно ТОВ «Віндор Плюс», що перевищує суму боргу, тобто 1 451 700 гривень, та знято арешт з майна ТОВ «Віндор Плюс», накладений вказаною постановою в частині, що перевищує суму боргу.

24 грудня 2013 року на виконання зазначеної постанови Окружного адміністративного суду м. Києва головним державним виконавцем відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Козиревою Т.І. винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту, якою знято арешт з майна ТОВ «Віндор Плюс» у частині, що перевищує суму боргу за виконавчим написом №133 від 01 лютого 2013 року.

24 січня 2014 року зазначена постанова разом із заявою про державну реєстрацію обтяження речового права в електронній формі була направлена до Реєстраційної служби ГУ юстиції в м. Києві.

В цей же день, як вбачається з наданих представником позивача доказів, 24 січня 2014 р. об 11 год. 17 хв. державним реєстратором Реєстраційної служби ГУ юстиції в м. Києві Бабійчуком С.І. прийнято рішення №10236055 про відмову у задоволенні заяви головного державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ в м.Києві Козирєвої Т.І.

Також 24 січня 2014 року о 16 год. 47 хв. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві Хаустовим A.A. прийнято рішення про припинення обтяження та знято арешт з усього майна ТОВ «Віндор Плюс».

Зазначені обставини встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі №826/14161/14 за позовом ОСОБА_9 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи ТОВ «Віндор Плюс», ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення яка набрала чинності та в силу приписів ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Даною постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі №826/14161/14 позов ОСОБА_6. до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи ТОВ «Віндор Плюс», ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора Хаустова A.A. №10262227 від 24 січня 2014 року про припинення обтяження об'єктів нерухомого майна - нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, належних на праві власності ТОВ «Віндор Плюс».

24 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 419, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською JI.B. та зареєстрований в реєстрі за №74 .

Відповідно до ч.іст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 21 жовтня 2009 року № 9 зазначив, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи не відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При цьому відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

В свою чергу ст.ст. 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Отже, зміст договору купівлі-продажу нежилого приміщення №419 по АДРЕСА_1 суперечить ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки укладений щодо майна, яке перебувало на момент його укладення під арештом, з метою уникнути реалізації цього майна при здійсненні виконавчих дій.

Укладеним між відповідачами договором купівлі-продажу зачіпаються законні права та інтереси ОСОБА_9, як кредитора продавця майна та стягувача за виконавчим провадженням №36516073, якому надано право задовольнити свої вимоги за рахунок належного боржнику майна, що надає право позивачу оскаржити вказаний договір.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про відсутність будь-яких перешкод, обмежень чи заборон щодо укладення договору купівлі-продажу нежилого приміщення №419, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки визнане протиправним і скасоване рішення державного реєстратора №10262227 від 24 січня 2014 року про припинення обтяження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, належних на праві власності ТОВ «Віндор Плюс», не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого рішення, про що, зокрема, зазначено у п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7«Про судове рішення в адміністративній справі».

Будь-яких інших доказів відсутності обтяжень щодо нежитлового приміщення №419 по АДРЕСА_1, відповідачами не надано.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: