Справа № 645/9053/14-ц
Провадження № 2/645/38/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Алфьорової Т.М.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на квартиру,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права особистої власності, посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_3, перебувають у шлюбі з 08.11. 2003 року. Спільне проживання і сімейні відносини з початку січня 2013 року між нами фактично припинились, мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

За час спільного з ним проживання вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Право власності оформлене на ім'я відповідача, на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2004 р. та додаткової угоди до договору купівлі продажу від 22.08.2004р., посвідчені ПН ХМНО ОСОБА_6 за р.№2949 та №1039 та зареєстровано в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації.» Покупка квартири здійснена за 66250 грн. Вона внесла своїх особистих коштів на придбання квартири в сумі 58300 грн., які отримала від продажу ? частини АДРЕСА_2. Доказом цього є договір купівлі - продажу від 29.07.2004р., посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_7 та її заявою від 29.07.2004р. про факт отримання повного розрахунку за квартиру.

У зв'язку з тим, що коштів на купівлю квартири з продажу не вистачало, ними був оформлений кредит на суму еквівалент 5500 доларів США, у Банку «Фінанси та Кредит» у зв'язку з чим був укладений іпотечний договір, р. №1346 від 09.09.2004р. Даний кредит повністю погашений, виплачувався коли вони з відповідачем перебували у шлюбі, таким чином, половина цих коштів належать їй особисто, що повністю покриває купівлю спірної квартири та дає можливість визнати її особистою власністю. Відповідно до вимог ст. 57 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, але на кошти одного з них, належить йому особисто, тому просить визнати спірну квартиру її особистою власністю.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і дала пояснення про обставини викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що в період зареєстрованого шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1 за договором від 19.08.2004р., а також додаткової угоди. Квартира була придбана на сумісні кошти, він постійно працював, але усіх грошей не вистачило, тому був оформлений цільовий кредит в розмірі 5500 дол. США, більша частина якого пішла на сплату вартості квартири, а також на ремонт цієї квартири. Дійсно в липні 2004р. позивач продала свою частину квартири, але яким чином вона розпорядилися грошима йому не відомо. В шлюбі сплачував кредит. На теперішній час мешкає в спірній квартирі, іншого житла не має.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надана заява про слухання справи за його відсутністю, а також надані письмові пояснення, де зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог і вказує на те, що 04.09.2009 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено Договір позики, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_8 на суму 4 700 дол. США, а також 11.10.2010р. було укладено Додатковий договір № 1 до договору позики, загальна сума позики 5 900 дол. США зі строком повернення не пізніше 04.10.2011 року. До вересня 2011 року включно борг повертався подружжями ОСОБА_2 вчасно, а потім виник борг, виплата якого неодноразово відкладалася. Остаточного розрахунку боржники на тепер не здійснили і тому боргові правовідносини не припинились, а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 04.09.2009 р. було укладено Іпотечний договір, предметом якого є кв. № 45, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Туркестанська, буд. № 22. ОСОБА_2 дала згоду на укладення цього договору. Тобто, позивач ОСОБА_2 під час укладання та посвідчення, в тому числі, іпотечного договору підтвердила той факт, що кв. № 45, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Туркестанська, буд. № 22 була придбана подружжям за спільні кошти. Крім цього, просять застосувати строки позовної давності відповідності до вимог ст. ст. 256, 257 ЦПК України, так як з заявою до суду позивач звернулися 22.10.2014р., а договір купівлі - продажу та додаткова угода укладена 19 та 22.09.2004р. і позивач мав предявляти позов не пізніше 22.08.2007р.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку( доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Аналогічне правове положення закріплене в ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом .

Судовим розглядом встановлено, що 08.11.2003 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського управління юстиції.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 29.07.2004 року ОСОБА_2 продала за 58300 грн. 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що належала їй на підставі договору купівлі- продажу від 27.10.1999 р.

За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованому у реєстрі за № 2049 ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_3 купив за 69250 грн. квартиру № 45, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Туркестанська, буд. № 22. Договір зареєстровано в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг із реєстру прав власності на нерухоме майно, а також складена додаткова угода до договору купівлі продажу від 22.08.2004 р. Право власності оформлено на відповідача ОСОБА_3

Як зазначено в договорі сума 47700 грн. сплачена до підписання договору, решта суми 18550 грн. повинна бути сплачена до 19.09.2004 р., для чого укладалася додаткова угода від 22.08.2004р.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек, ОСОБА_3 09.09.2004р. було укладено договір іпотеки на АДРЕСА_4 і взяті гроші в кредит у Банку «Фінанси та Кредит» в сумі 5500 дол. США, цільове призначення - на придбання житла. Кредит подружжям в період сумісного життя сплачений. Зазначені обставини в межах справи не є спірними між сторонами.

Із наданих третьою особою документів встановлено, що між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були договірні правовідносини на підставі договорів позики від 04.09.2009 р., а також Додаткового договору № 11.10.2010. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладеній Іпотечний договір, предметом якого є кв. № 45, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Туркестанська, буд. № 22. ОСОБА_2, як подружжя дала згоду на укладення цього договору і в заяві зазначила, що квартира придбана ними в період спільного шлюбу за спільні кошти.

Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява позивача свідчить про те, що як на підставу визнання за нею права особистої власності на зазначене вище майно вона, з посиланням на п.1 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, зазначає на те, що спірне майно було придбане нею до шлюбу з ОСОБА_3 та є її особистою власністю.

Відповідно до вимог ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, але на кошти одного з них, належить йому особисто (п. З ч. 1).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували особисту власність позивача на спірну квартиру, нею не були надані докази стосовного того, що гроші отримані нею від продажу своєї частки квартири у 29.07.2004р. були витрачені на придбання спірної квартири.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заявлених вимог у звязку з недоведеністю.

Ухвалою суду від 14.05.2015 року був накладений арешт на кв. № 45 по вул. Туркестанській, б. 22 в м. Харкові. Відповідно до ч. З ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.Відповідно до ч.б тієї ж норми якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.10,11,15,16 60, 209, 212, 214-215,154 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. 57 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на квартиру.

Зняти арешт з квартири № 45 по вул. Туркестанській, б. 22 в м. Харкові, накладений ухвалою Фрунзенського райсуду від 14.05.2015 року (власник ОСОБА_3, індексний номер витягу 37872983)..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя - Т.М. Алфьорова