Справа № 300/354/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Панька В. Ф., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє її представник ОСОБА_2, на рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2016 року в частині вимог про позбавлення батьківських прав по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Воловецької РДА, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Воловецької РДА, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя в них не склалося, шлюб було розірвано на підставі рішення Воловецького районного суду від 27 жовтня 2015 року. Дитина проживає разом з матір'ю, відповідач в утриманні та вихованні дитини участі не приймає, а тому позивачка просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Крім того, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини, оскільки останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться.

Рішенням Воловецького районного суду від 26 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

На рішення суду в частині відмови в позбавленні батьківських прав позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі рішення суду в цій частині просить скасувати та позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Апелянтка вказує на те, що суд першої інстанції, на її думку, не з'ясував всіх обставин справи та надав переваги одним доказам перед іншими. Зокрема, суд безпідставно врахував висновок органу опіки та піклування, у якому вказано, що позбавляти відповідача батьківських прав є недоцільно і це суперечить інтересам дитини, однак не врахував довідки, надані дошкільним навчальним закладом, який відвідує дитина, з якого слідує, що батько дитини не цікавиться її життям, а також інші докази.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивачки скаргу підтримала та просила задовольнити. При цьому вона пояснила, що відповідач перебуває за межами кордонів України на заробітках, позивачка також була вимушена виїхати за кордон на заробітки, дитина фактично проживає з бабусею. Відповідач дитиною не займається, їй не допомагає. Відповідач у судове засідання в апеляційній інстанції не з'явився.

Представник органу опіки та піклування Воловецької РДА у судове засідання не з'явився, надіслав суду лист, в якому просив розглянути справу без участі представника цього органу, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення присутнього представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В даному випадку позивачка ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. Рішення суду в частині стягнення аліментів сторонами не оскаржено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що задоволення такої можливе лише за наявності підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З матеріалів даної справи слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя в них не склалося, шлюб було розірвано на підставі рішення Воловецького районного суду від 27 жовтня 2015 року. Відповідно до цього рішення дитина проживає разом з матір'ю.

Водночас, у судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивачки визнала, що у позивачки двоє неповнолітніх дітей, які фактично проживання з бабусею, оскільки позивачка виїхала за кордон на заробітки.

Факт проживання неповнолітніх дітей, у т.ч. ОСОБА_4, з бабусею та дідусем підтверджено актом обстеження умов проживання дітей від 02 червня 2016 року ( а.с. 52).

Згідно наявного у справі висновку органу опіки та піклування Воловецької РДА від 25 серпня 2016 року слідує, що цим вивчалося питання щодо характеристики батька як за місцем колишнього проживання (с.В.Ворота Воловецького району Закарпатської області) так і за його теперішнім місцем проживання (м.Ужгород Закарпатської області). ОСОБА_3, за час проживання на території В.Ворітської сільської ради, характеризується позитивно, жодних правопорушень чи скоєних ним злочинів зафіксовано не було. Скарг від жителів села на нього не поступало.

У тексті висновку вказано, що у поданих позивачкою матеріалах відсутні будь-які відомості щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків батьком ОСОБА_3 стосовно дочки ОСОБА_4, чи зловживання батьком своїми батьківськими правами. Не має також підтверджень щодо жорстокого поводження з дитиною, втягнення в жебракування, бродяжництво чи кримінальну діяльність, немає підтверджень, що батько дитини є хронічним алкоголіком чи наркоманом, або ж засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Разом з тим, батько не відмовляється від доньки, хоче спілкуватися та зустрічатися з нею, однак стверджує у запереченні до позову, що саме мати перешкоджала їх зустрічі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з інтересів малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та захищаючи її права, орган опіки та піклування Воловецької райдержадміністрації вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 жителя м.Ужгород, Закарпатської області є недоцільним і суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування вважає за необхідне надати можливість налагодити контакт між батьком та донькою ( а.с. 66-67).

В матеріалах справи наявне також письмове заперечення відповідача проти позову щодо позбавлення його батьківських прав, у якому він стверджує, що мати перешкоджала їх зустрічі, створювала перешкоди у спілкуванні з донькою, чим порушувала і порушує права не тільки його, як батька, а і малолітньої доньки. Він роз'яснює, що після розірвання шлюбу він намагався зустрічатися з дитиною і їздив до неї, привозив дитині гроші, їжу. Пізніше відносини з дружиною погіршилися і вона усілякими способами почала перешкоджати спілкуванню батька з дитиною, чим порушувала права малолітньої доньки. Разом з тим, він вважає, що бажання позивачки позбавити батьківських прав мотивоване відмовою батька у наданні дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон. Заперечень щодо стягнення з нього аліментів відповідач не наводить, вказуючи лише на наявність у нього мінливих, нерегулярних доходів ( а.с. 22-23).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача поставила під сумнів той факт, що ці заперечення було підписано саме відповідачем, оскільки він перебуває за кордоном, однак достатніх доказів на підтвердження такого припущення вона суду не надала.

Апеляційним судом було також досліджено документи, які надійшли від дошкільного закладу, який відвідує дитина, а саме довідку від 17 березня 2016 року за №2 та педагогічну характеристику на дитину ( а.с. 69-70). У довідці зазначено, що ОСОБА_3, є батьком дитини ОСОБА_4, яка з 2015 року відвідує Верхньовортський ДНЗ, однак у садочку його бачать дуже рідко, так як він не навідується в дитячий задок, не цікавиться її вихованням в садочку, не приводить та не забирає з садочка, переважно цим займається мама.

На переконання колегії, наявних у справі доказів не достатньо для задоволення заявленого позивачкою позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

При цьому колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: ??по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ прямо вказує на те, що вирішуючи питання про позбавлення батька батьківських прав на дитини слід враховувати не тільки доводи, надані матір'ю дитини та іншими свідками з її боку, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи могли бути належними. Однак з урахуванням усталеної практики Суду, що стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі «Ельсгольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 52, ECHR 2000-VIII; зазначене вище рішення у справі «P., C., та S. проти Сполученого Королівства» (P., C. аnd S. V. the United Kingdom), п. 119, та рішення у справі «Венема проти Нідерландів» (Venema v. the Netherlands), заява № 35731/97, п. 91, ECHR 2002-X, із посиланням на рішення від 8 липня 1987 р. у справі «W. проти Сполученого Королівства» (W. v. United Kingdom), Series A, № 121, с. 28-29, п. 64). Повертаючсиь до обставин справи «Хант протии України» ЄСПЛ зазначив, що відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Крім того, національні суди не врахували факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, який також міг свідчити про його інтерес до дитини ( п. п. 49-60 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ( заява №31111/04).

Враховуючи наведене та фактичні обставини даної справи, колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального закону. Додови апеляційної скарги цих висновків не спростовують. Підстав для скасування рішення місцевого суду немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, статтями 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє її представник ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2016 року в частині вимог про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді