30 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 грудня
2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від
21 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі
62 600 дол. США, що еквівалентно 1 434 365 грн 50 коп. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за користування коштами згідно облікової ставки Національного банку України в розмірі
15 485,35 дол. США, що еквівалентно 354 818 грн 80 коп., та 674 151 грн
79 коп. індексу інфляції. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня

2016 року заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від

21 грудня 2015 року в частині стягнення 674 151 грн 79 коп. інфляційних нарахувань скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року в частині стягнення процентів за користування коштами в розмірі

15 485,35 дол. США, що еквівалентно 354 818 грн 80 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні цих позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Стягуючи проценти за користування коштами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень

ч. 2 ст. 1048 ЦК України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до змісту розписки ОСОБА_5 12 грудня 2013 року взяв у борг у ОСОБА_4

62 600 дол. США, які зобовʼязався повернути до 12 грудня 2014 року.

Крім того, судами встановлено, що сторони не оспорюють передання позивачем відповідачу коштів в розмірі 62 600 дол. США.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Спірним договором позики не встановлений розмір процентів за користування ОСОБА_5 грошовими коштами в розмірі 62 600 дол. США.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами, з висновком якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення процентів за користування коштами в розмірі

15 486,35 дол. США, що еквівалентно 354 818 грн 80 коп., оскільки такий висновок узгоджується з нормами матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 грудня

2015 року, в не скасованій його частині, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від

21 грудня 2015 року, в не скасованій його частині, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік