Справа № 366/2600/15-ц Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/4549/16 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 19 16.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів Суханової Є.М., Журби С.О.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Науково-виробниче підприємство « Модуль»», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернулася із зазначеним позовом .

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 31 липня 2011 року генеральний директор ТОВ «Модуль» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит. Предметом договору є об'єкт нерухомості Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль», який розміщений за адресою ; Київська область , Іванківський район , с. Феневичі , вул. Миру , 1 , та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства . Позивач зазначає,що вона є одним із засновників якого підприємства.

Позивач вважає, що укладений договір не відповідає вимогам статуту підприємства , який діяв на час укладення угоди , вимогам чинного законодавства, оскільки не посвідчений нотаріально , укладений без її згоди , як дружини ОСОБА_4, а майно є спільним сумісним майном подружжя, тому підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року задоволено позов .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстроченням платежу від 31 липня 2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль» та ОСОБА_2.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль», ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійокв рівних частинах по 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити . В апеляційній скарзі посилається на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексо м.

Судом першої інстанції встановлено, 31 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ НВП «Модуль», в особі генерального директора ОСОБА_4 був укладений Договір

№ б/н купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстроченням платежу , згідно з п. 1.1. якого, предметом договору є об'єкт нерухомості ТОВ НВП «Модуль», який розміщено за адресою: Київська обл., с.Феневичі, вул. Миру, 1 та обладнання, необхідного для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходиться на балансі підприємства. ( т.1 а.с. 7-13, т.2 а.с. 33-39, а.с. 47-53) .

Відповідно до п. 1.2. Договору, продавець в порядку і на умовах, передбачених Договором зобов'язується передати у власність покупцю нерухоме майно, загальною площею згідно земельного акту № 1 та № 2 та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, передбачених Договором, прийняти майно і сплатити договірну ціну за нього частинами, в порядку, передбаченому Договором. Відповідно до п. 1.3 Договору, договірна ціна майна становить 145 тисяч доларів США за курсом 8,00 грн. за 1 долар США, що становить 1 160 000 (один мільйон сто шістдесят тисяч) гривень.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що в момент оплати покупцю передається нотаріально завірена заява співвласника ТОВ НВП «Модуль» ОСОБА_3 про її вихід зі складу власників без жодних грошових чи майнових претензій до ТОВ НАП «Модуль».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцю в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Статтею 638 ЦК України передбачені істотні умови договору, а саме: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, сторони дійшли згоди про його предмет: об`єкт нерухомості ТОВ НВП «Модуль», який розміщено у Київській області, с. Феневичі, вул. Миру, 1 та обладнання необхідне для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходиться на балансі підприємства.

Умова про ціну договору є істотною умовою договору купівлі-продажу, оскільки цей договір є відшкодувальним договором. Так сторони, при укладенні договору, дійшли згоди щодо його ціни, зазначивши, що договірна ціна майна становить 145 тисяч доларів США за курсом 8,00 грн. за 1 долар США, що становить 1 160 000 (один мільйон сто шістдесят тисяч) гривень.

В судовому засіданні встановлено, що під час укладення договору були порушені вимоги щодо форми договору, а саме: договір № б/н купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстроченням платежу (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого, предметом Договору є об'єкт нерухомості ТОВ НВП «Модуль», який розміщено за адресою: Київська обл., с.Феневичі, вул. Миру, 1 та обладнання, необхідного для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходиться на балансі підприємства, укладено відносно нерухомого майна та вчинений в письмовій формі, проте нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам законодавства.

Господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.( Правовий висновок Верховного Суду України справа № 6-61цс 13 від 03 липня 2013 року )

Відповідно до вимог законодавства, правочини , що вчиняються одним з подружжя , які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації , можуть бути укладені одним із подружжя лише за наявності письмової і нотаріально посвідченої згоди , а відтак укладені без дотримання цих вимог є недійсними .

Представник апелянта не заперечував проти даних обставин .

Доводи суду про відсутність доказів щодо перебування у шлюбі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є помилковими , підлягають виключенню із рішення суду, оскільки в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб , і копія паспорта ОСОБА_3 , де будь-які відмітки про розірвання шлюбу відсутні ( т.1 а.с. 31 , 32) .

Крім того, в статті 4 Закону України «Про господарські товариства» зазначено, що товариства з обмеженою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту. Відповідно до статті 53 цього ж Закону, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Іванківською районною державною адміністрацією 23 вересня 1993 року за

№ 331 зареєстровано Статут товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Модуль», в якому зазначені цілі та предмет діяльності товариства, права та обов`язки учасників товариства, інформацію про майно, прибуток товариства, господарську діяльність, соціальні гарантії та ін.

Відповідно до підпункту «д» п. 7.6 Статуту, виключно компетенцією зборів учасників є затвердження угод на суму більш як 100 мінімальних заробітних плат. Рішення з цього питання приймаються більшістю голосів.

Як встановлено судом першої інстанції , ТОВ НВП «Модуль» не проводило зборів учасників щодо затвердження даної спірної угоди ( т. 1 .а.с 175).

Представник відповідача ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України доказів на спростовування даної обставини не надав . Таким чином, висновок суду , що договір укладено з порушеннями вимог підпункту «д» п. 7.6 Статуту , є вірним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи відповідача ОСОБА_2, щодо пропуску позивачем строків на звернення до суду щодо визнання договору недійсним є безпідставними , спростовуються матеріалами справи ( т.1 а.с. 181) .

Відповідно п. 3.6 Статуту інші особи, а також правонаступники та спадкоємці учасників, що вийшли з товариства можуть вступити в товариство за згодою Зборів учасників. Проте, в порушення вимог цього пункту, в п.1.4 Договору встановлено, що право користування майном переходить до покупця з моменту підписання Договору. Збори учасників товариства щодо вступу нових учасників в Товариство не проводились.

Враховуючи , що під час укладення правочину сторонами не було додержано вимог ЦК України та Закону України «Про господарські товариства», суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити..

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді