Справа № 359/9699/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/2778/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 05.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Бориспільський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання такими, що втратили право користування квартирою, виселення та припинення реєстрації місця проживання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, виселення та припинення реєстрації місця проживання. Заявлений позов мотивував тим, що він є наймачем жилого приміщення в будинку комунального житлового фонду за адресою АДРЕСА_1, у вказаній квартирі крім нього зареєстровано ще відповідачів, які не проживають за місцем реєстрації, вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсно проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, також ОСОБА_3 належить квартира у м. Бориспіль за іншою адресою. З 1997 року позивач самостійно утримує квартиру та сплачує всі необхідні комунальні платежі. Посилаючись на ст. 107 ЖК України, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_2, виселити їх з квартири та зняти з реєстраційного обліку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих сторонами доказів, чим засвідчив обізнаність в обставинах справи, упередженість та зацікавленість, не взяв до уваги докази, надані позивачем, а саме акти обстеження житлових умов та утворення ОСОБА_3 сімї в іншому місці. Станом на березень 2014 року відповідачі мали можливість користуватися спірним житловим приміщенням, проте цього не зробили, що підтверджують акти обстеження житлових умов, надані у якості доказів, та акт державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою на підставі ст. 107 ЖК України, виселення та припинення реєстрації місця проживання, суд першої інстанції пришов до висновку про недоведеність позивачем тих обставин, що відповідачі вибули на постійне проживання до іншого житла: в будинок по вул. Заводській, 2 в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області або в квартиру АДРЕСА_3.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що позивач ОСОБА_2 із 1978 року проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою із 30 березня 1989 року (а. с. 10).

Також у АДРЕСА_4 зареєстровані відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а. с. 21, 22).

16 березня 1994 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого у м. Бориспіль відділом РАГС, і зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 31 січня 1997 року (а. с. 10, 12).

Відповідач ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження, виданого відділом РАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області (а. с. 13).

ОСОБА_7 сільської ради № 02-30-206 за 2013 рік повідомлено, що актами обстеження житлових умов ОСОБА_2 від 18 липня 2012 року, 16 вересня 2012 року, 21 жовтня 2012 року, 15 листопада 2012 року, 21 грудня 2012 року комісією у складі трьох чоловік було встановлено, що в квартирі ОСОБА_2 проживає один, зареєстровані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за місцем реєстрації відсутні. В ході розгляду звернення 01 квітня 2013 року було знову проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складено акт (а. с. 8).

Згідно довідки Мартусівської сільської ради від 08 січня 2013 року № 14, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).

Актами обстеження житлових умов заявника від 20 та 25 березня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає один. Зареєстровані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4В,., ОСОБА_5 за місцем проживання відсутні, в квартирі не проживають (а. с. 6, 7).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_5 (а. с. 11).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням. В разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З урахуванням зазначеної норми та згідно розяснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» член сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це, і встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такою особою іншого постійного місця проживання.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Таким чином, в розумінні ст. 107 ЖК України вибуття на інше постійне місце проживання передусім має бути добровільним, а сама особа вважати це інше житло постійним місцем проживання.

Суд першої інстанції на виконання ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що між сторонами існує тривалий спір з приводу права відповідачів користування житловим приміщенням, який неодноразово розглядався судами, при цьому останнім рішенням суду за 2013 рік зобовязано ОСОБА_2 демонтувати замок від вхідної двері в спірну квартиру, а відповідачів вселено в цю квартиру; та що позивачем не надано доказів на підтвердження того, яке саме житло є постійним місцем проживання відповідачів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачів не можна вважати такими, що втратили право на користування спірними квартирами згідно із ст. 107 ЖК України, і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Так, при предявленні позову ОСОБА_2 посилався на те, що із 1997 року проживає в спірній квартирі один, однак будь-яких доказів вибуття відповідачів на інше місце проживання за власною волею станом на зазначений період ним не надано.

За цих обставин суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на факт створення сімї ОСОБА_3 із ОСОБА_6 у 1997 році, оскільки сам по собі факт реєстрації шлюбу не підтверджує як часу вибуття відповідача ОСОБА_3 на інше постійне місце проживання, так і добровільності такого вибуття.

Не є підставами для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом і виселення, згідно ст. 107 ЖК України, і факт наявності права власності на квартиру за іншою адресою у одного із відповідачів ОСОБА_3, оскільки доказів постійного проживання будь-кого з них в зазначеній квартирі позивачем не надано.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за межі наданих сторонами доказів, пославшись на прийняті раніше власні рішення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобовязані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору. Таким чином, наведені вимоги закону надають суду право обізнаності із іншими рішеннями судів, що стосуються предмету спору.

Колегія погоджується із оцінкою наданих позивачем письмових доказів актів обстеження житлових умов за березень 2014 року, довідки Мартусівського сільського голови № 14 від 08 січня 2013 року в тій частині, що такі докази не підтверджують те, що станом на час розгляду справи відповідачі продовжують проживати в будинку по вул. Заводській, 2 в с. Мартусівка Бориспільського району і це житло є постійним місцем проживання відповідачів.

Із звукозапису судового засідання за 19 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 підтвердила, що дійсно на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матірю, чоловіком та сином ОСОБА_5, однак вважає проживання за цією адресою вимушеним і тимчасовим через перешкоди, створені позивачем, зокрема останній не надає ключі від вхідних дверей. ОСОБА_4 пояснив, що у нього немає постійного місця проживання.

На підтвердження можливості відповідачів проживати в спірній квартирі ОСОБА_2 до апеляційної скарги додано акт державного виконавця від 25 лютого 2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вселилися до квартири АДРЕСА_6, отримали ключі від квартири та доступ до неї.

Однак, відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи, що позивачем не наведено факту неправомірної відмови судом першої інстанції в дослідженні даного доказу, або поважних причин неподання даного доказу до суду першої інстанції, апеляційний суд не приймає акт державного виконавця від 25 лютого 2014 року в якості доказу і не надає йому оцінки.

При цьому колегія суддів вважає, що сам факт виконання рішення про вселення відповідачів будь-яким чином не доводить вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, що відповідно до вимог ст. 107 ЖК України виключно є підставами для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

На думку колегії суддів, взаємовиключними є вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та про їх виселення із спірної квартири, відтак необгрунтованими є вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення заявленого позову.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого жилого приміщення, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_8