АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Антоненко Н.О.,Стрижеуса А.М.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»,треті особи : ОСОБА_3,ОСОБА_4 - про зарахування суми вкладу та нарахованих відсотків в рахунок погашення кредитної заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк», треті особи: ОСОБА_3,ОСОБА_4про зарахування суми вкладу та нарахованих відсотків в рахунок погашення кредитної заборгованості .

Під час розгляду справи ОСОБА_2 змінила свої позовні вимоги і остаточно просила:

- визнати право ОСОБА_2 на погашення суми боргу по кредитному договору від 28.11.2007 року № 41.1/05/07-Z, за яким вона є фінансовим поручителем, в розмірі 1 337 525 гривень, шляхом передання права вимоги ПАТ «Дельта Банк» на грошові кошти, що перебували на депозитному рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «Кредитпромбанк» станом на день останньої заяви ОСОБА_2 про вимогу зарахування коштів, тобто на 13.02.2015;

- визнати зарахованим в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 41.1/05/07-Z в розмірі 1 337 525 грн. станом на 13.02.2015, право вимоги на грошові кошти в розмірі 1 337 525 грн., що знаходяться на рахунку в ПАТ «Кредитпромбанк»;

- визнати зобов'язання щодо погашення кредитного договору від 28.11.2007 року № 41.1/05/07-Z припиненим (виконаним) на суму 1 337 525 грн., а суму заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору від 28.11.2007 року № 41.1/05/07-Z зменшеною на 1 337 525 грн. станом на 13.02.2015.

Свої вимоги обґрунтовувала тим,що між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір,за виконання зобов'язань за яким останнім вона поручилася, уклавши договір поруки з ПАТ «Кредитпромбанк» та, заставивши свої майнові права на депозитний вклад у цьому ж банку. У зв'язку із неспроможністю позичальника сплачувати кредит та проценти за користування ним,такі виплати здійснювалися нею та ОСОБА_4

ПАТ «Кредитпромбанк» відступило право вимоги за кредитними договорами ,у тому числі і за укладеним із ОСОБА_3,ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те ,що її звернення до ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про зарахування коштів ,що перебувають на її депозитному рахунку на часткове погашення кредитних зобов'язань ОСОБА_3 залишилися без задоволення,просила задовольнити її позов .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2016 року даний позов задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_2 на погашення суми боргу по кредитному договору від 28.11.2007 року № 41.1/05/07-2, за яким вона є фінансовим поручителем, в розмірі 1 337 525 гривень, шляхом передання права вимоги ПАТ «Дельта Банк» на грошові кошти, що перебували на депозитному рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «Кредитпромбанк» станом на день останньої заяви ОСОБА_2 про вимогу зарахування коштів, тобто на 13.02.2015 року .

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,який є представником ОСОБА_2 за довіреністю, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, безпідставне не урахування судом тієї обставини,що із заявою про зарахування коштів з депозитного рахунку у погашення кредиту, де позивач виступила грошовим поручителем, позивач звернулася до введення тимчасової адміністрації і банк повинний був здійснити договірне списання. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін,а замість цього банк продовжує нараховувати відсотки та штрафна санкції.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині задоволених позовних вимог, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи,порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про відмову у позові в повному обсязі. Вважає,що правовідносини між сторонами регулюються також Законом України «Про заставу» відповідно до якого заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі,якщо в момент настання терміну виконання, забезпеченого заставою,воно не було виконане і оскільки,строк дії кредитного договору до 28.11.2030 року,а зобов'язання виконуються вчасно,підстави для реалізації вказаного права банком були відсутні. Судом також не було взято до уваги той факт ,що станом на день прийняття рішення і в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», і в Публічному акціонерному товаристві «Кредитпромбанк» проводиться ліквідаційна процедура й тому правовідносини,пов'язані зі здійсненням організації виплат відшкодувань за вкладами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і задоволення кредиторських вимог вкладників-фізичних осіб у частині,що перевищує суму ,виплачену Фондом,,здійснюється у черговості,визначеній у ст. 52 цього Закону.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній,апеляційну скаргу банку просив відхилити.

ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» та задовольнити апеляційну скаргу позивачки.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Павленко О.В. апеляційну скаргу банку підтримав з підстав, наведених в ній. Апеляційну скаргу позивачки не визнав,подав письмові заперечення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»,ОСОБА_3 в судове засідання,будучи належним чином повідомленими,не з'явилися.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України,колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»слід задовольнити виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги і права позивачки підлягають захисту шляхом визнання права ОСОБА_2 на погашення суми боргу по кредитному договору за яким вона є фінансовим поручителем, в розмірі 1 337 525 гривень, шляхом передання права вимоги ПАТ «Дельта Банк» на грошові кошти, що перебували на її депозитному рахунку в ПАТ «Кредитпромбанк» станом на 13.02.2015 року

Проте з такими висновками суду погодитися не можна оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини,що є,відповідно до ст.309 ЦПК України, підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 28.11.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 41.1/05/07-Z, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 3 774 690 грн. під 12,64 % річних для придбання нежилого приміщення загальною площею 272.3 кв.м по АДРЕСА_1, із строком повернення кредитних коштів не пізніше ніж 27.11.2030 року. У п.2.6 сторони зазначили,що забезпеченням виконання за цим договором є іпотека придбаної нерухомості( а.с.20-29) .

В цей же день між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2(41.1/05/07-Z )за умовами якого вона зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником за виконання ним зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі ( а.с. 30-31).

27.07.2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 41./50/07- Z від 28.11.2007 року ,яким внесено зміни до п.2.6 кредитного договору і зазначено ,що забезпеченням виконання за кредитним договором є іпотека нежилого приміщення загальною площею 272.3 кв.м по АДРЕСА_1; грошові кошти в сумі 1 337 525 грн. згідно договору застави ; 49.12/05/357/11 від 27.07.2011 року ;порука ТОВ «Грибник» згідно договору поруки № 1(41.1/05/07- Z) від 28.11.2007 року;порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №2(41.1/05/07- Z) від 28.11.2007 року ( а.с.32).

27.07.2011 між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено договір застави № 49.12/05/357/11, відповідно до умов якого, з урахуванням подальших змін, у забезпечення зобов'язань боржника ОСОБА_3 перед заставодержателем та кредитним договором, заставодавець передає, а заставодержатель приймає у заставу майно - грошові кошти в сумі 1337525 грн., що належать заставодавцю і знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ПАТ «Кредитпромбанк».

28.01.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 41./50/07- Z від 28.11.2007 року ,яким внесено зміни до п.2.6 кредитного договору і зазначено ,що забезпеченням виконання за кредитним договором є іпотека нежилого приміщення загальною площею 272.3 кв.м по АДРЕСА_1; грошові кошти в сумі 1 337 525 грн згідно договору застави ; 49.12/05/357/11 від 27.07.2011 року ;порука ТОВ «Грибник» згідно договору поруки № 1(41.1/05/07- Z) від 28.11.2007 року;порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №2(41.1/05/07- Z) від 28.11.2007 року. Позичальник також відповідає перед банком зобов'язаннями,що випливають з цього договору,всіма коштами,майном,майновими правами,що йому належать на праві власності,на які може бути звернуто стягнення в порядку,встановленому чинним законодавством.

26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» уклало договір купівлі продажу прав вимоги з ПАТ «Дельта Банк» відповідно до якого вимоги, у тому числі й по кредитному договору 41.1/05/07-Z від 28.11.2007 року та всіма забезпечувальними договорами до нього ,перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

Доказів на підтвердження тому,що на час укладення цього договору існувала заборгованість по кредитному договору 41.1/05/07-Z та банком заявлялася вимога про стягнення цієї заборгованості або про дострокове повернення кредиту ,матеріали справи не містять.

01.08.2014 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Дельта банк» із заявою про надання дозволу на повернення їй грошових коштів з її депозитного рахунку ,пославшись на скрутне матеріальне становище та наявність достатнього іншого забезпечення виконання ОСОБА_3 його зобов'язань за кредитним договором ( а.с.109).

Згідно з відповіддю ПАТ « Дельта Банк» за вих. № 05-2311258/1 від 09.09.2014 року банк заперечував проти виведення із забезпечення грошових коштів з рахунку позивачки в ПАТ «Кредитпромбанк»,проте не заперечував проти переказу нею грошових коштів у сумі 1 337 525 грн. з подальшим розміщенням їх на депозитний вклад з терміном дії до 26.12.2030 року у ПАТ «Дельта Банк» та оформлення зазначеного вкладу в якості забезпечення за кредитним договором ( а.с.111).

13.02.2015 року позивач звернулася із заявою до ПАТ «Дельта Банк» про надання дозволу на переказ грошових коштів в сумі 1 337 025 грн.,які знаходяться на її рахунку в ПАТ «Кредитпромбанк» у порядку зарахування зустрічних вимог( а.с.19).

У відповіді ПАТ « Дельта Банк» на електронну пошту позивачки убачається , що у задоволенні такої заяви їй відмовлено з посиланням на те,що така схема погашення застосовується у випадку,коли термін кредитування закінчився,а позичальник не може розрахуватися за кредитом ( а.с.115).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За договором застави заставодержатель набуває право, але не зобов'язаний, звернути стягнення на предмет застави у будь-який час незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у разі повного або часткового неповернення кредиту та інших обов'язкових виплат у встановлені кредитним договором строки.

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед його клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Таким чином, укладення лише договору відступлення права вимоги за кредитним договором з ОСОБА_3 та забезпечувальними до нього договорами між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» не призвело до виникнення грошового зобов'язання АТ «Дельта Банк» перед позивачкою на суму коштів, розміщених нею на рахунку в ПАТ «Кредитпромбанк».

Тобто у даному випадку змінився кредитор за кредитним договором,а сторонами за депозитним договором залишилися позивач та ПАТ «Кредитпромбанк».

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

В силу ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено,що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банка» та постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року за № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «Дельта банк»,в АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року відкрито ліквідаційну процедуру .

На разі ПАТ «Кредитпромбанк» також перебуває в стані ліквідації, в обидва банки введена тимчасова адміністрація та призначено уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації,що сторони визнали та підтвердили у судовому засіданні.

Стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. правовідносинах.

Стаття 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку з ринку, в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але і регулюють будь-які відносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, в тому числі відносини з клієнтами фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Нормами статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами.

Пунктом 8 статті 26 вказаного Закону визначено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.3 ст. 46 даного Закону вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Отже, у будь-якому випадку в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог має здійснюватись у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону , що не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Однак особа (в даному випадку - АТ «Дельта Банк») не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Проте, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не врахував положень ст. ст. 26, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, та не звернув увагу на те, що з дня відкликання Національним банком України банківських ліцензій ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк»» не мають права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлені права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, в тому числі здійснювати перерахування грошових коштів з депозитних рахунків позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, навіть на підставі судових рішень.

З огляду на те,що при вирішенні даного спору судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Оскільки судом першої інстанції в задоволенні решти позовних вимог було правильно відмовлено, тому в цій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року в частині задоволених вимог про визнання права ОСОБА_2 на погашення суми боргу по кредитному договору від 28.11.2007 року № 41.1/05/07-2, за яким вона є фінансовим поручителем, в розмірі 1 337 525 гривень, шляхом передання права вимоги ПАТ «Дельта Банк» на грошові кошти, що перебували на депозитному рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «Кредитпромбанк» станом на день останньої заяви ОСОБА_2 про вимогу зарахування коштів, тобто на 13.02.2015 року- скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/6035/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7384 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Вовк С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.