ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Писаковська Анастасія Геннадіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить двоповерхова нежитлова будівля по АДРЕСА_1

24 грудня 2014 року він видав довіреність ОСОБА_7, якою уповноважив останню розпоряджатися, в тому числі обміняти, продати вказане нерухоме майно.

26 грудня 2014 року зазначений будинок, на підставі виданої ним довіреності, було продано ОСОБА_8

Але він вважає, що укладаючи спірний договір ОСОБА_7 перевищила надані їй довіреністю повноваження, а саме: не здійснила розподіл житлової будівлі на окремі об'єкти та не узгодила з ним ціну майна.

Також, ОСОБА_7 не передала йому отримані нею за договором кошти за проданий об'єкт.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу з підстав, визначених ст. ст. 203, 215 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину без вільного волевиявлення учасника правочину та яке не відповідає внутрішній його волі).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який було укладено 26 грудня 2014 року між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_6, на підставі довіреності, та ОСОБА_8, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською А.Г., за реєстром № 1077, з моменту його укладення.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 по 121,80 грн, з кожного, судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Писаковська А.Г. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від 26 грудня 2014 року - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи 25 грудня 2014 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення на підставі виданої ним довіреності від 24 грудня 2014 року, ОСОБА_7 не здійснила розподіл цього майна на окремі об'єкти та без доручення власника самостійно визначила його ціну, тобто порушила його волевиявлення, а тому вказаний договір має бути визнаний недійсним.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу ОСОБА_7 вчинила в межах наданих їй повноважень, а тому підстави для визнання його недійсним внаслідок відсутності на це згоди (волевиявлення) позивача, відсутні.

Як установлено судом першої інстанції, 24 грудня 2014 року ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси в державних органах, крім того розпоряджатися, в тому числі обміняти, продати належне йому на праві особистої приватної власності нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відповідно на умовах та за ціну, які попередньо відомі представнику за цією довіреністю з договору доручення, а також укладанням та належним оформленням договорів купівлі-продажу, міни вказаного нерухомого майна, в тому числі отримувати витяги про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з договором купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року ОСОБА_7 від імені ОСОБА_6, діючи на підставі вказаної довіреності, продала ОСОБА_8 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за 969 200 грн.

Ціна вказаного нежитлового приміщення відповідає ринковій вартості, визначеній на підставі висновку про оцінку майна від 03 листопада 2014 року, зробленого суб'єктом оціночної діяльності.

У тексті довіреності від 24 грудня 2014 року вказано, що ОСОБА_7 наділена повноваженнями розпоряджатися, в тому числі продати належне ОСОБА_6 майно на умовах та за ціну, які попередньо відомі представнику за цією довіреністю з договору доручення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За змістом ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, які він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільна права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак