Справа № 2-339/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Степанюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», субєкт оскарження: державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1, заінтересована особа боржник ОСОБА_2, на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду із скаргою, вказуючи, що 05 жовтня 2016 року отримав копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 11 липня 2016 року за виконавчим листом №2-339/11 від 21 листопада 2011 року виданим Корецьким районним судом Рівненської області відповідно до п.2 ч. ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважають, що державним виконавцем не здійсненні всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника та самого боржника. Державний виконавець має право подавати подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проте цих дій не здійснено.

А тому, просить суд визнати незаконними дії державного виконавця та скасувати зазначену постанову державного виконавця, справу розглянути без участі їхнього представника.

Державний виконавець Жданова І.В. в судове засідання не зявилась.

Представником Рівненського міського ВДВС ГТУЮ у Рівненській області суду подано письмові заперечення на розглядувану скаргу, в якій вказується, що дійсно, на виконанні у їхньому відділі перебувало виконавче провадження, в якому з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягало стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 3 334 грн. 60 коп., судовий збір в сумі 121 грн. 30 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суму 120 грн. Державним виконавцем здійснено всі необхідні заходи щодо перевірки майнового стану боржника, однак під час проведених виконавчих дій майна боржника чи інших джерел доходу не було виявлено, тому на підставі п.2 ч. ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Боржник ОСОБА_3 повторно в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

На виконанні у Рівненському міському ВДВС ГТУЮ у Рівненській області перебував виконавчий лист №2-339/11 від 21 листопада 2011 року виданим Корецьким районним судом Рівненської області, за яким на користь стягувача ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягало стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 3 334 грн. 60 коп., судовий збір в сумі 121 грн. 30 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суму 120 грн.

26 травня 2015 року постановою державного виконавця на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження.

З метою виявлення майна зареєстрованого за боржником державним виконавцем направлені запити до реєстраційних органів.

Згідно із відповідей ДПС України, ПФУ України, у боржника відсутні рахунки фізичної-особи підприємця у банках та інших фінансових установах, боржник не працює, не отримує дохід у формі заробітної плати/винагороди за цивільно-правовими договорами, пенсії та інших доходів не отримує.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майн щодо боржника, сформованої 02 червня 2016 року, за боржником не зареєстровано нерухоме майно чи прав на нього.

Не зареєстровано за боржником і транспортні засоби, згідно із повідомлення відділу управління превентивної діяльності ГУНП в Рівненській області від 29 червня 2016 року.

В акті державного виконавця від 11 липня 2016 року зазначено, що майна належного боржнику, яке підлягало опису не виявлено.

Вказане стало підставою для винесення державним виконавцем 11 липня 2016 року відповідно до п.2 ч. ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) постанови про повернення виконавчого документа, оскільки заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної людини на справедливий суд, яке полягає в тому, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чижов проти України» (заява №6962/02) Євросуд зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої ст.6 Конвенції. Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення є втручанням у його право на мирне володіння своїм майном. У подальшому Євросуд неодноразово застосовував ці положення до України при винесенні своїх рішень проти країни.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Разом з тим, при виконанні рішення суду, державний виконавець в повній мірі не скористався наданими йому законом правами по вжиттю заходів примусового виконання рішення, а тому проведені ним виконавчі дії не можуть бути підставою для повернення виконавчого документа.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що у процесі виконання рішення суду державний виконавець: одержував від учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення; проводив огляд відомого місця проживання або перебування боржника з метою встановлення наявності майна на яке може бути звернуто стягнення; що боржник не зявлявся на виклики державного виконавця та в разі неявки боржника без поважних причин, виконавець виносив постанову про його привід через органи Національної поліції; накладав стягнення у вигляді штрафу; за наявності вмотивованого рішення суду, примусово проникав до житла чи іншого володіння фізичної особи, входив на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень, де знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводив в них огляд, вимагав надання пояснень за фактами невиконання рішення; звертався до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, здійснював інші повноваження, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та іншими законами.

Крім того, державний виконавець в порушення вимоги ч.4 ст.47 Закону не направив стягувачу рекомендованим листом копію оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документу.

Складений державним виконавцем акт від 11 липня 2016 року про те, що майна належного боржнику, за його місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підлягало опису не виявлено, не є підтвердженням того, що державний виконавець в повному обсязі виконав свої обовязки по виконанню рішення суду, оскільки зі змісту акту не видно, що державний виконавець в дійсності проводив огляд місця проживання боржника за зазначеною адресою.

Державним виконавцем не надано достовірних доказів того, що боржник ОСОБА_2 викликалась до виконавчої служби 02 червня 2016 року.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що державний виконавець повернув виконавчий лист, не провівши повністю всі необхідні виконавчі дії.

А тому, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу є незаконною, а відтак підлягає скасуванню.

За таких обставин скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.124 Конституції України, ст.387 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу задовільнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні №51218967.

Постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні №51218967 скасувати.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Корецький районний суд Рівненської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

С у д д я :