У Х В А Л А

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року в справі за клопотанням акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року про стягнення заборгованості з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця»,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року представник акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року про стягнення заборгованості з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця».

Свої вимоги товариство обґрунтувало рішенням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року у справі за позовом АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» до ДТГО «Південно-західна залізниця» про стягнення заборгованості, яким з ДТГО «Південно-західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» стягнуто заборгованість у сумі 23 млн. 437 тис. 743 доларів США 97 центів основної суми заборгованості; суму у розмірі 3 % річних від суми 20 млн. 59 тис. 120 доларів США, які розраховувались з дати винесення арбітражного рішення 6 вересня 2013 року і до повної виплати заборгованості, таким чином індикативно сума 3 % до виплати станом на дату подання клопотання становила 1 млн. 79 тис. 895 доларів США 9 центів та підлягала донарахуванню до дня повної виплати заборгованості; 609 тис. доларів США витрат на арбітраж та 13 тис. 373 долари США, 352 тис. 86 Євро 70 центів, 75 тис. 845 фунтів стерлінгів 74 пенні, 1 млн. 991 тис. 758 швейцарських франків 40 рапенів (сантимів) та 55 тис. 5 грн. юридичних та інших витрат. Під час розгляду справи із врахуванням остаточного рішення іноземного суду представником позивача було збільшено суму 3 % річних від суми 20 млн. 59 тис. 120 доларів США основної заборгованості до розміру, який станом на 16 вересня 2015 року становив 1 млн. 221 тис. 682 долари США 84 центи.

Арбітражне рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року набрало законної сили та є остаточним. Вказане рішення оскаржувалось боржником до Федерального суду Швейцарії у порядку розгляду цивільних справ у зв'язку із звинуваченням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати у порушенні процедурного публічного порядку Швейцарії. Проте, Федеральним судом Швейцарії вказані посилання боржника визнано безпідставними та рішенням від 27 травня 2014 року апеляційну скаргу боржника було відхилено, а рішення Арбітражного суду від 6 вересня 2013 року залишено в силі.

Акціонерне товариство «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» зазначало про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наявність Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, яка укладена в м. Нью-Йорк в 1958 році та ратифікована Указом Президії Верхової Ради УРСР 22 серпня 1960 року із посиланням на те, що Україна застосовуватиме її на умовах взаємності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, клопотання задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016 року касаційну скаргу ДТГО «Південно-західна залізниця» відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2016 року ДТГО «Південно-західна залізниця» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року.

У заяві міститься клопотання, в якому ДТГО «Південно-західна залізниця» просить зупинити виконання ухвалених у справі судових рішень.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ДТГО «Південно-західна залізниця» суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки доказів, що укладений між сторонами у справі правочин є таким, що порушує публічний порядок або доказів того, що виконання рішення іноземного суду загрожувало б інтересам України не було надано. При цьому суд виходив з того, що рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року набрало законної сили, раніше не виконувалось, прийнято за участі сторін та підлягає виконанню на території України в силу вимог Нью-Йоркської конвенції, яка ратифікована, як Україною, так і Швейцарією. Крім того, відповідно до вимог ст. 391 ЦПК України, яка визначає строки пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, судами встановлено, що станом на час розгляду питання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду строк пред'явлення його до примусового виконання не закінчився. Крім того, визначаючи суми стягнення, суди обґрунтовано застосували вимоги ч. 8 ст. 395 ЦПК України, відповідно до якої, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

У наданій для порівняння ухвалі від 30 липня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі за клопотанням про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення клопотання, оскільки рішення арбітражного суду в порушення Регламенту МКАС при ТПП України та Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» містить напис, здійснений Головою МКАС при ТПП України про причини відсутності підпису третього арбітра на вказаному рішенні, що є порушенням арбітражної процедури.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ДТГО «Південно-західна залізниця» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за клопотанням акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року про стягнення заборгованості з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» за заявою державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року відмовити.

Клопотання Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про зупинення виконання ухвалених у справі судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко