Справа №482/209/16-ц 06.09.2016 06.09.2016
Провадження №22-ц/784/1738/16
Справа №482/209/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1738/16 Головуючий першої інстанції: Баранкевич В.О.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лептугою С.С.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 14 травня 2013 р. договору позики у формі розписки між ним та ОСОБА_4 відповідач отримав від позивача грошову позику у розмірі 3 500 доларів США зі строком повернення до 14 вересня 2013 р.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення коштів, а також з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої станом на 15 лютого 2016 р. складає 99 868 грн. 78 коп.: 93 325 грн. 75 коп. суми основного боргу, 6 543 грн. 03 коп. - 3% річних та судові витрати.

Заочним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при його ухваленні не з'ясовані дійсні обставини справи, не надано належних висновків змісту розписки і просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 вказував, що 14 травня 2013 р. між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким він передав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 3 500 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 14 вересня 2013 р., однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав.

Також позивач посилався на те, що на підтвердження укладення договору позики ОСОБА_4 склав розписку.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, сторони договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України у постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Крім того, у правовій позицій Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-1967цс15, зазначено наступне.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно наданої позивачем копії розписки (а.с. 7), виданої ОСОБА_4, останній прийняв від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 3 500 доларів США на строк до 14 вересня 2013 р.

З наведеного тексту розписки не зрозуміло, що «прийнята» ОСОБА_4 від ОСОБА_3 сума грошей є боргом, отриманим за договором позики, оскільки відсутні умови щодо як отримання цих грошових коштів у борг, так і щодо наявності обов'язку їх повернути.

Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів не можливо встановити дійсну, фактичну природу спірних правовідносин, які склалися між сторонами, а саме - встановити, що між ними було укладено договір позики.

За такого суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність факту укладення сторонами по справі договору позики та правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду не заслуговують на увагу.

Зокрема, не заслуговує на увагу довід про неправильне застосування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-1967цс15, оскільки вказана правова позиція має узагальнені висновки щодо застосування норм права, що регулюють правовідносини, які випливають з договору позики, а тому суд вірно застосував їх до спірних правовідносин.

Також помилковим є твердження про доведеність укладення сторонами договору позики, оскільки зміст розписки не дозволяє зробити висновок про дійсний характер правовідносин і не підтверджує отримання відповідачем грошей у борг від позивача.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: