ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю представника позивача - Оксенгорової Л.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український МіжнароднийБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 275 доларів США, повернення яких позичальник зобов'язувалася здійснювати частинами, у розмірах та у строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 указаного договору до 20 серпня 2015 року.

У рамках реструктуризації кредитної заборгованості між банком та позичальником були укладені додаткові угоди: від 17 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 21 серпня 2009 року, 07 грудня 2010 року, 31 серпня 2011 року, якими графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом був змінений.

Оскільки позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагувала, станом на 23 червня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 144 долари 30 центів США, яку позивач просив стягнути з позичальника на користь банку, а також просив стягнути 16 500 грн штрафу за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, позов ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року у загальному розмірі 22 144,30 долари США та 16 500 грн, яка станом на 23 червня 2014 року складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 16 833,37 долари США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 5 310,93 доларів США, пені за прострочення виконання договірного зобов'язання у розмірі 3 359,94 доларів США, штрафів за порушення відповідачем окремих договірних зобов'язань, визначених пп. 4.3.2-4.3.6. кредитного договору у розмірі 272,75 долари США та суми штрафу за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування у розмірі 16 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 11 листопада 2015 рокукасаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, допустила заборгованість по кредиту, розмір якої банком визначено вірно.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, яка фактично не надана банком позичальнику, є незаконним. Крім того, оскільки відсутні докази порушення відповідачем умов кредитного договору, а також відсутнє право банку на дострокове стягнення кредиту, тому вимоги про стягнення штрафних санкцій, визначених в національній валюті України, є безпідставними.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судом першої інстанції, 20 серпня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 275 доларів США, повернення яких позичальник зобов'язувалась здійснювати частинами, у розмірах та у строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 указаного договору до 20 серпня 2015 року.

У рамках реструктуризації кредитної заборгованості між банком та позичальником були укладені додаткові угоди: від 17 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 21 серпня 2009 року, 07 грудня 2010 року, 31 серпня 2011 року, якими графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом був змінений.

Позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагувала, внаслідок чого станом на 23 червня 2014 року утворилась заборгованість за розрахунком банку у загальному розмірі 22 144 долари 30 центів США.

Колегія суддів апеляційного суду встановила, що відповідно до меморіального валютного ордеру від 20 серпня 2008 року № 485516081 на картковий рахунок клієнта перерахована сума кредиту в розмірі 132 109,19 гривень, що еквівалентна сумі 27 275 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням від 20 серпня 2008 року № 1000, ПАТ «ПУМБ» перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» 125 650 гривень за автомобіль, придбаний ОСОБА_8

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_8 до ПАТ «ПУМБ» та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса від 14 травня 2013 року № 714 про звернення стягнення на автомобіль Chevrolet, який належить ОСОБА_8, таким, що не підлягає виконанню.

Різницю в розмірі сум наданих банком позичальнику в кредит, які зазначені в меморіальному валютному ордері та платіжному дорученні, представником банку пояснюється тим, що в меморіальному ордері банк застосував курс долара США Національного банку України, а перерахував кредит за придбання позичальником автомобіля за курсом долара США, який діяв на той час у банку.

Згідно з розрахунком ПАТ «ПУМБ», відповідач станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 833,37 долари США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 310,93 долари США, пені за прострочення виконання договірного зобов'язання у розмірі 3 359,94 долари США, штрафів за порушення відповідачем окремих договірних зобов'язань, визначених п. п. 4.3.2-4.3.6. кредитного договору у розмірі 272,75 долари США, та суми штрафу за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування у розмірі 16 500 гривень.

Розрахунком визначено, що по 19 грудня 2011 року - заборгованість за кредитом погашена в сумі 10 441,63 долари США; по 19 травня 2012 року заборгованість за відсотками за користування кредитом погашена; пеня розрахована банком за період з 26 січня 2012 року по 26 вересня 2014 року в сумі 3 359, 94 доларів США.

Відповідач надала суду квитанції у підтвердження погашення кредиту в сумі 14 975,39 доларів США, що еквівалентно 114 752,89 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, п. 2.3.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника, відкритий в гривнях, що відкривається позичальнику банком.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, зважаючи на те, що кредит за цим договором надається в іноземній валюті, а картковий рахунок позичальника для зарахування суми кредиту відкритий в українських гривнях, позичальник цим безвідклично доручає банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі, що знаходиться на позичковому рахунку, вказаному в п. 2.3.2 цього договору, в порядку, передбаченому заявою про продаж іноземної валюти (0408005) (п. 3.6.2. цього договору) за курсом, встановленим банком на день здійснення такої операції.

Сторони домовились, що при здійснені продажу іноземної валюти у передбачених цим пунктом випадках, умови цього пункту договору є реквізитом заяви про продаж іноземної валюти (п. 3.6.2. цього договору) та мають враховуватись банком при виконанні заяви про продаж іноземної валюти. Всі витрати, пов'язані із здійсненням банком вищевказаних операцій з продажу іноземної валюти за дорученням позичальника, включаючи, (але не виключно) комісії банку (згідно чинних тарифів), обов'язкові платежі до бюджету та всі інші витрати покладаються на позичальника. Умови цього пункту договору не змінюють валюту кредиту та валюту виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором: такі зобов'язання враховуються і мають виконуватись позичальником виключно в валюті кредиту.

Пунктом 3.6.2. цього договору зазначено, що продаж/купівля/обмін іноземної валюти з метою придбання коштів у валюті, необхідній для виконання позичальником грошових зобов'язань за цим договором (п. 3.6.1 цього договору), продаж іноземної валюти з метою придбання коштів у гривнях для використання за цільовим призначенням (п. 2.3.5 цього договору) здійснюється банком на підставі умов цього пункту договору, що за домовленістю сторін є заявою про продаж іноземної валюти (0408005) / заявою про купівлю іноземної валюти (0408006) (далі - разом та окремо «Заява»). Заява вважається оформленою та поданою позичальником банку до виконання та прийнятою банком до виконання в день настання відповідної події. Заява є безвідкличною та діє протягом всього строку дії цього договору.

Позичальник на підставі цього договору та на виконання позичальником грошових зобов'язань за договором безвідклично доручає банку (наділяє банк правом) на умовах, передбачених цією Заявою здійснювати за курсом, встановленим банком на день здійснення відповідної операції продаж/купівлю/обмін доларів США (840), євро (978), російських рублів (643) та /або іншої валюти, що на момент виконання банком цієї заяви знаходиться на рахунку, вказаному в п. 2.3.2 цього договору, та/або на будь-яких інших поточних рахунках позичальника в банку, але в будь-якому разі на суму, що не більше грошових зобов'язань позичальника на момент кожного виконання банком цієї заяви.

Позичальник доручає банку перераховувати гривневий еквівалент проданої іноземної валюти/придбану іноземну валюту на поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 2.3.2. цього договору, та/або на будь-який інший поточний рахунок, відкритий позичальнику в банку, а у разі неможливості здійснити перерахування коштів на поточний рахунок позичальника - перерахувати їх на користь банку на рахунок вказаний в п. 3.4 цього договору.

Позичальник доручає банку утримувати із суми коштів, отриманих від продажу іноземної валюти з суми коштів в гривнях, які направляються на купівлю іноземної валюти або на які на момент виконання банком цієї заяви знаходяться на будь-яких поточних рахунках позичальника в банку, комісійну винагороду банку (згідно тарифів банку, чинних на дату здійснення відповідної операції), а при здійсненні купівлі іноземної валюти - також суму збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі передбаченому відповідними нормативними актами, чинними на дату здійснення відповідної операції, та доручає банку перерахувати до спеціального фонду державного бюджету вказану суму збору.

Також, згідно з п. 3.2.1 позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в додатку № 1, який підписується сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Надання банку коштів в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за цим договором здійснюється виключно у валюті кредиту (п. 3.3 кредитного договору).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови надання кредиту, валюту кредиту та порядок повернення коштів.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, дійшов помилкового висновку про те, що умови договору щодо суми (предмету) кредиту є нікчемними, суперечать вимогам чинного законодавства, а обумовлена сума кредиту в кредитному договорі не свідчить про те, що така сума надана банком позичальнику, що не підтверджено фінансовими документами, та не взяв до уваги, що позичальник безвідклично доручив банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі.

Крім того, апеляційним судом не враховано того, що умовами кредитного договору не передбачено такого способу отримання кредитних коштів, як видача коштів на руки через касу банку, що виключає наявність заяви про видачу готівки. Навпаки, умовами договору передбачено перерахування коштів на картковий рахунок позичальника та відповідач після укладення договору має право розпоряджатися наданими їй кредитними коштами, а конвертація отриманих ОСОБА_8 кредитних коштів у гривні є виконанням положень кредитного договору про цільове використання кредиту для придбання транспортного засобу.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак