РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача, третьої особби ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6 державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, Орган опіки та піклування виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири,,

встановив:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування квартири, як укладеного під впливом помилки. В обгрунтування свого позову позивач вказав, що 11.09.2007 року ним був укладений договір дарування квартири, що по вул.Північна, 2 у м.Хмельницькому, згідно якого подарував свою квартиру своєму сусіду ОСОБА_5 В даній квартирі він проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_10, яка померла в березні 2007 року, і після її смерті він не мав коштів на проживання, харчування, оплату комунальних послуг. У них з відповідачем була домовленість по його ініціативі про спільне проживання, оскільки він був у дуже важкому матеріальному стані, без роботи, хворів епілепсією, хронічним гепатитом, тому був змушений погодитись на пропозицію відповідача. Мама відповідача ОСОБА_11 допомагала йому у побуті, годувала його. Після укладення договору відповідач змінив своє ставлення до нього, не забезпечував його продуктами харчування, ігнорував домовленості щодо утримання та догляду. В січні 2013 року відповідач сказав щоб він шукав собі інше житло, що не бажає жити разом з ним. Після укладення договору дарування він продовжував проживати в квартирі до травня 2014 року, поки відповідач не виселив його за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.09.2013 року. В процесі розгляду цієї справи він дізнався, що подарував свою квартиру відповідачу.

Ніякого наміру укладати договір дарування із відповідачем у нього не було, враховуючи, що відповідач не є його другом чи близьким родичем. Будь-якого іншого житла на праві власності він не має і на даний час вимушений знімати собі житло в чужих людей, оскільки не має ні батьків, ні братів, ні сестер. Згідно довідки ЖЕК №1 його знято з реєстрації місця проживання 10.10.2015 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.09.2013 року. Підписуючи договір дарування він думав, що відповідач буде проживати в його квартирі, доглядати його, сплачувати комунальні послуги, давати гроші на прожиття але зрозумів, що помилився підписуючи цей договір. На даний час він є інвалідом 3 групи, у 2009-2010 роках був інвалідом 2 групи, спосіб його життя, який він вів на момент укладення договору, підтверджується характеристикою будикового комітету, тому просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який укладений між ним та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори м.Хмельницького ОСОБА_12

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22.01.2016 року до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також Орган опіки та піклування виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач суду пояснив, що в той час він випивав, його мати хворіла і сусідка ОСОБА_11 доглядала за його матірю. А після її смерті сказала, що вони будуть доглядати і за ним та треба поїхати і підписати формальності. Він зранку був ще випивший і погодився, оскільки довіряв їм, та поїхав до нотаріуса та підписав договір. Після смерті матері вони всі поприписувались у квартирі, його положили в лікарню, замінили двері, почали робити ремонт в квартирі, ОСОБА_11 з ОСОБА_8 стали жити в квартирі, сказали, що будуть платити за комунальні послуги. Але згодом сказали плати сам за квартиру і виселили його з квартири.

Представник позивача в судовому засіданні також пояснила, що про порушення своїх прав та особу, яка його порушила позивач дізнався лише в ході розгляду справи про його виселення з квартири, тобто з 26.04.2013 року. Саме з цього часу і почав відраховуватись строк позовної давності. Позовна заява подана до суду в межах трирічного строку. В той же час, якщо суд дійде висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, просить його поновити та вважати поважними причини його пропуску, а саме стан здоровя позивача (інвалідність), перебування в тяжкому стані після смерті матері, відсутність роботи, коштів для існування, підтримки та допомоги з боку близьких родичів, відсутність освіти.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив суду пояснив, що за матірю позивача доглядала його матір, а позивач пянствував, не бував вдома по 2-3 тижні. Їх мали виселяти з квартири, не було світла, дверей і його мати просила щоб померти в своїй квартирі заплатити борг та підключити світло. Після смерті матері позивач сказав, що він тут не буде жити і що оскільки в них немає де жити, то він подарує їм квартиру. Вони поїхали до нотаріальної контори і позивача ніхто не примушував укладати договір.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, суду пояснила, що ОСОБА_10 впустила їх проживати в квартиру з зими 2006 року, вони доглядали за нею, робили ремонт і частково оплачували за комунальні послуги. ОСОБА_10 місяцями пропадав і його мати знала який він, тому склала заповіт на неї, не хотіла йому нічого залишати. ОСОБА_10 сам сказав, що давайте я вам подарую квартиру.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що в 2006 році мати позивача хворіла, а позивач приходив до квартири 1-2 рази на місяць. В кінці 2006 року ОСОБА_10 впустила проживати у квартиру відповідача, який сплатив борг за квартиру. Після смерті ОСОБА_10 його довірителі робили ремонт у квартирі. Позивач з 2007 року там не проживав іноді приходив за грошима. В серпні-вересні він зявився і сказав, що вони похоронили його матір, платили за неї, то він їм подарує квартиру. А в 2012 році він сказав, що передумав та вибирайтесь. Також подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки у вказаній квартирі проживають діти, і задоволення позову призведе до порушення їх прав.

Представник третьої особи Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подали заяву про слухання справи за відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.08.2007 року, виданого Управлінням комунального майна ОСОБА_6 міської ради, належала квартира №62 в м.Хмельницькому по вул.Північній, 2.

11.09.2007 року ОСОБА_4 «Дарувальник» та ОСОБА_5 «Обдарований» уклали договір дарування квартири, який було посвідчено ОСОБА_12 державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-1535. Згідно вказаного договору дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а обдарований прийняв в дарунок квартиру №62, що знаходиться в житловому будинку, розташованому в м.Хмельницькому по вул.Північній, 2.

На підставі вказаного договору дарування 14.09.2007 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на вказану квартиру, 15.01.2008 року він зареєструвався за вказаною адресою і разом з ним у квартирі зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою ЖЕКу №1 від 25.12.2015 року.

Проте, після укладення договору дарування ОСОБА_4 не залишив спірну квартиру та продовжив в ній проживати, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області. Згідно якого позов було задоволено частково та вирішено усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 квартирою №62 по вул.Північній,2 м.Хмельницького шляхом виселення ОСОБА_4 з вказаної квартири. Вказаним рішенням також було встановлено, що ОСОБА_4 порушує право власності позивача, а саме не здійснює оплату комунальних послуг та витрат на утримання житлового приміщення, систематично порушує правила співжиття, створює позивачу та його сімї неможливі для проживання умови, влаштовує скандали, при цьому принижує та ображає всіх.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року вказане рішення суду залишено без змін. В даній ухвалі також зазначено, що судом встановлено, що в належній позивачу квартирі проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_4 і між сторонами склались неприязні відносини та виникали спори щодо користування належною на праві власності позивачу квартирою.

З постанови державного виконавця Другого міського відділу ДВС ХМРУЮ про закінчення виконавчого провадження від 16.05.2014 року вбачається, що рішення суду про виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 виконано, у звязку з чим, виконавче провадження закінчено.

10.10.2015 року за вищевказаним рішенням суду ОСОБА_4 знятий з реєстрації місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується листом ЖЕКу №1 від 30.11.2015 року за №659.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

В судовому засіданні також встановлено, що 14.03.2007 року померла ОСОБА_10 мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ №054818.

Згідно даних амбулаторної картки ОСОБА_4 він: звертався до хірурга з приводу забійної рани голови, яку отримав в 2002 році; 20.03.2007 року звертався до невролога поліклініки вузлової лікарні ст.Гречани з приводу судомних нападів, встановлено діагноз епілепсія; 19.05.2010 року запис на МСЕК з приводу хронічного гепатиту; 26.12.2014 року невролог ОСОБА_6 міської поліклініки №1 діагноз метаболічна екцефалопатія ІІ ст., розсіяні органічні знаки.

ОСОБА_4 перебував на лікуванні в ОСОБА_6 облпсихлікарні №1 з 09.07.2005 року по 20.07.2005 року, з 03.12.2005 року по 14.12.2005 року, з 20.03.2007 року по 13.04.2007 року. Також з 14.11.2014 року по 25.11.2014 року знаходився на стаціонарному лікування та обстеженні в гастроентерологічному відділенні ХМЛ.

В період з 24.03.2009 року 30.04.2010 року ОСОБА_4 являвся інвалідом 2 групи загального захворювання. З 19.01.2015 року являється інвалідом 3 групи.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що проживає в цьому ж будинку і знала матір ОСОБА_4, яка перед смертю хворіла і за нею доглядали її син і ОСОБА_11 ОСОБА_10 просила ОСОБА_11 про те, щоб не залишили ОСОБА_1, доглядали за ним. Але після її смерті в нього викрали документи: паспорт, свідоцтва про смерть матері, брата, документи на квартиру. Вася жив в маленькій кімнаті, а в 2013 році його речі виставили за поріг і він став жити на квартирі і в підвалі.

ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_1 вів непристойний спосіб життя, мати пиячила і він теж став пити, мав травму голови. ОСОБА_10 просила ОСОБА_11 доглядати за ОСОБА_1 і дозволила її жити в квартирі. Коли померла ОСОБА_10, то ОСОБА_11 приходила до неї, забрала всі документи. ОСОБА_11 турбувалась про ОСОБА_1, в вересні вона кудись водила його, на її запитання повідомила, що для встановлення опіки. Коли ОСОБА_1 приїхав з ОСОБА_11, то був пяний. Але потім вона взнала, що було укладено дарування. В 2013 році ОСОБА_1 сказав, що його не впускають в квартиру.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що 11.09.2007 року в 9 год. ранку ОСОБА_11 кудись вела ОСОБА_1, потім сантехнік у нього питав що він підписав, на що ОСОБА_1 відповів, що щось підписав. На день смерті ОСОБА_10 проживала з ОСОБА_1 і до неї ходила ОСОБА_11 допомагати, яку ОСОБА_10 просила не обіжати ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_16 також суду показала, що коли ОСОБА_10 хворіла, то її доглядала ОСОБА_11 Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11 говорила, що ОСОБА_1 не жилець і вона його поїла та кормила. В той час ОСОБА_1 дуже пив, а за дарування вона нічого не знає. Потім ОСОБА_1 сказав, що поміняли замки і його виселили.

З характеристики, виданої 19.11.2015р Будинковим комітетом буд.№2 по вул.Північній у м.Хмельницькому, також вбачається, що ОСОБА_4 після смерті матері в т.ч. і в вересні 2007 року, від вживання алкоголю був неадекватний, його годували сусіди, лежав біля сміттєпроводу чи підїзду. Коли вони привели його до свідомості, то він сказав, що сусідка кудись возила щось підписувати, а що не знає.

Як вбачається з протоколу зборів мешканців будинку №2 по вул.Північна м.Хмельницького від 17.01.2013 року на зборах слухали питання шодо шахрайського заволодіння квартирою №62, яка належить ОСОБА_4. За результатами зборів вирішили звернутись з заявою в прокуратуру Хмельницької області з метою перевірки факту захоплення квартири ОСОБА_5. 23.02.2013 року мешканці будинку звернулись з відповідним зверненням до прокуратури Хмельницької області .

Починаючи з грудня 2012 року позивач також самостійно став звертались в органи прокуратури щодо відібрання в нього житла, що підтверджується листом ОСОБА_6 місцевої прокуратури від 22.06.2016 року № 91-709-12.

З вищевикладеного вбачається, що після смерті матері позивач зловживав алкогольними напоями, не працював, неодноразово лікувався в ОСОБА_6 облпсихлікарні №1, їжу йому давали сусіди та ОСОБА_11 мати відповідача, що свідчить про те, що в той час він перебував в скрутному матеріальному становищі. Отримавши 27.08.2007 року свідоцтво на право приватної власності на квартиру, він вже 11.09.2007 року уклав оспорюваний договір дарування, після чого фактично квартиру відповідачу не передав, продовжив проживати у вказаній квартирі, оскільки іншого житла в нього не було, що вказує на наявність домовленостей між сторонами про утримання позивача та підтверджує його твердження.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження своїх заперечень щодо добровільного дарування квартири позивачем. Надані представником відповідача документи щодо поховання ОСОБА_17 та копія її заповіту, не спростовують доводів позивача, оскільки ОСОБА_10 не була власником спірної квартири.

Договір дарування, законність якого оспорюється позивачем, був укладений 11.09.2007 року, з позовом про визнання вказаної угоди недійсною позивач звернувся 03.12.2015 року, при цьому представник позивача просила поновити строк позовної давності позивачу для захисту його прав.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази, стан здоровя позивача, який неодноразово лікувався в ОСОБА_6 облпсихлікарні №1, наявність інвалідності, його матеріальне становище, суд дійшов висновку поновити позивачу строк позовної давності для звернення за захистом порушеного права.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення при укладенні договору дарування.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 487,20грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.203,229,267,717 ЦК України, ст.ст.3,10,11,58,60,61,88,208,209,212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3, який укладений 11.09.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_12.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 487,20 грн..

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: