Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області ШкапійВіра Ярославівна, служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання земельних ділянок об'єктами спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та житлового будинку, визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку та права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у січні 2004 року вони з ОСОБА_5 почали проживати однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1. Під час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. 2 грудня 2010 року вони зареєстрували шлюб. Зазначала, що 1 червня 2006 року з її ініціативи за спільні кошти вони придбали дві земельні ділянки: площею 0,0632 га, розташовану по АДРЕСА_2 та площею 0,0600 га, розташовану по АДРЕСА_3, разом з фундаментними блоками, за ціною 600 доларів США кожна. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_5

У 2011 році вони побудували будинок на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_2, який було введено в експлуатацію та 15 грудня 2011 року виконавчим комітетом Славутської міської ради було видано свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна на ім'я ОСОБА_5 Позивачка вважала, що право власності на спірний будинок набуто подружжям під час шлюбу, тобто він є об'єктом права спільної сумісної власності. Також вказувала, що разом із ОСОБА_5 у спірному будинку мали бути зареєстровані та фактично проживали їх троє дітей.

Зазначала, що 14 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування. Згоду на укладання вказаного договору нею було надано під впливом обману з боку чоловіка та свекра, за обіцянку одразу після укладання цієї угоди подарувати будинок дітям, таким чином усунувши від права спадкування дитину ОСОБА_5 від першого шлюбу. Проте цього зроблено не було. Натомість з 26 червня 2015 року ОСОБА_5, перешкоджає їй та дітям користуватися спірним будинком, змінив замки в дверях, не пускає до будинку та не відповідає на телефоні дзвінки.

Оскільки, на її думку, спільний побут, взаємні права та обов'язки у неї з ОСОБА_5 виникли з січня 2004 року, та з урахуванням викладеного, позивачка просила:

встановити факт її проживання разом із ОСОБА_5 у період з січня 2004 року по 2 грудня 2010 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу;

визнати земельну ділянку, площею 0,0632 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_2, об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0632 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, по посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., за реєстром № 431, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., за реєстром № 431, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 14 лютого 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., за реєстром № 429, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_2, укладений 14 лютого 2012 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 431, в частині дарування 1/2 частини земельної ділянки, призначений для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_2, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0632 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 14 лютого 2012 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 431, в частині дарування частини земельної ділянки, призначений для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано право власності ОСОБА_4 на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2.

Визнано право власності ОСОБА_4 на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про позивачка проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з вересня 2004 року по 2 грудня 2010 року, і в цей же час вони придбали земельні ділянки та побудували житловий будинок, які згідно вимог ст. 74 СК України є їх спільним майном.

Також суди, визнаючи частково недійсними договори дарування зазначеного нерухомого майна, правильно виходили з того, що воно було відчужене ОСОБА_5 незаконно, з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів малолітніх дітей.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції та висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не випливають.

Крім того, ОСОБА_6 судові рішення не оскаржував.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик