РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/6982/16-ц

Пров. №2-о/766/432/16

15 липня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Ус О.В.,

народні засідателі Поваляєвої Г.І., Рязанцевої В.М.,

секретар - Ханіков І.І.,

з участю представника заявника ОСОБА_1, лікаря-психіатра ОСОБА_2, прокурора Ахременко О.Д., представника особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги ОСОБА_3, особа у відношенні якої вирішується питання ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою в.о. головного лікаря Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради, про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

14.07.2016 року в.о. головного лікаря Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, в якій просив примусово госпіталізувати ОСОБА_4, який народився 13.12.1970 року, до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначив, що ОСОБА_4, який народився 13.12.1970 року, був госпіталізований 13.07.2016 року в Херсонську обласну психіатричну лікарню. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є направлення фельдшера КСП та відомості про поведінку ОСОБА_4, що надійшли від його брата ОСОБА_3К ОСОБА_4 останнім часом поводить себе неадекватно, не приймає підтримуюче лікування, не спить, погрожує сусідам, висловлює маячні ідеї в їх адресу, безпричинно подає скарги до прокуратури, намагався вдарити дітей сусідів сапкою, конфліктує та погрожує брату. ОСОБА_4 страждає на параноїдну шизофренію з 2013 року, неодноразово знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні у зв'язку з параноїдною симптоматикою, неадекватною поведінкою, агресією для оточуючих. Остання госпіталізація з 03.02.2016 року по 16.05.2016 року.

Лікар-психіатр пояснив, що ОСОБА_4 не усвідомлює своє захворювання, висказує погрози, відмовляється від проходження повторного огляду для продовження статусу інваліда, є небезпечним для оточуючих.

Законний представник в судовому засіданні покладався на розсуд суду, оскільки самостійно відповідати за дії брата не може, не є лікарем.

Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення.

ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав себе здоровою людиною, вказав, що його «підставили», він нікому не погрожував, лікування не потребує.

Суд, заслухав пояснення представника заявника, представника особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, представника лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2. ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально правовими обмеженнями.

Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь яку медичну спеціальність, інші особи.

Нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм.

Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37.

Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; По третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого № 2862/16 вбачається, що ОСОБА_4 доставлений підстанцією № 3 скорої медичної допомоги з попереднім діагнозом F.20, від госпіталізації відмовився.

Відповідно до висновку лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради № 3225 від 14.07.2016 року, ОСОБА_4, який народився 13.12.1970 року, страждає на параноїдну шизофренію, виявляє загострення захворювання у формі параноїдного синдрому, який супроводжується розладами мислення, виявляє маячні ідеї, відношення, проявляє у зв'язку з цим агресію до оточуючих, погрожує їм. Через хворобливі переживання ОСОБА_4 вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (арк. справи 3).

Згідно із заявою ОСОБА_3, брата особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, останній просив госпіталізувати ОСОБА_4 в звязку з тим, що він не приймає лікування, погано спить, погрожує сусідам та інше (арк. справи 4).

Суд зазначає, що самі по собі факти емоційних висловлювань, погроз на адресу оточуючих, відсутність критики до свого психічного стану не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у ОСОБА_4 наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, в звязку із чим суд вважає, що стан здоровя ОСОБА_4 вимагає невідкладної психіатричної допомоги.

Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації, - суд приходить до висновку, що комісією лікарів психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня", було встановлено у ОСОБА_4 такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих.

Крім того, суд приймає до уваги оглянуті в судовому засіданні архівні медичні картки стаціонарного хворого, відповідно до яких він мав наступні госпіталізації: 05.06.2013 року (мксх № 2465/13), 04.02.2015 р. (мксх № 487/15), 12.01.2015 року (мкск № 4484/15), 03.02.2016 р. (мксх 396/16). При цьому при всіх вищевказаних госпіталізація ОСОБА_4 надавав згоду на лікування та госпіталізацію.

Крім того з медичної документації вбачається, що ОСОБА_4 встановлена ІІ група інвалідності в строк до 01.11.2016 р. Також суд враховує, що останнє лікування відбувалося з 3 лютого до 16 травня 2016 року.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 підлягає примусовій госпіталізації без його згоди, оскільки страждає важким психічним захворюванням параноїчним синдром, що супроводжуються агресивною поведінкою, внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього особисто та оточуючих, не усвідомлює свою хворобу самостійно, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання ОСОБА_4 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215, 279-282 ЦПК України, ст. ст. 13, 14, 16, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву в.о. головного лікаря Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради, про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку задовольнити.

Дозволити госпіталізацію ОСОБА_4, який народився 13.12.1970 року до Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6

Народні засідателі: Г.І. Поваляєва,

ОСОБА_7