Ухвала

Іменем України

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання однією сім'єю, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 грудня 2003 року по 10 жовтня 2011 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю. За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ними набуто у власність нежитлові будівлі по АДРЕСА_6; квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3, що є об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на те, що, відповідач не визнає її право власності на вказані об'єкти нерухомості, позивач просила встановити факт постійного проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати спільною сумісною власністю подружжя зазначене нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання однією сім'єю, задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 вересня 2004 року по жовтень 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне нерухоме майно:

· нежилі будівлі загальною площею 22 486, 20 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6;

· трикімнатну квартиру, загальною площею 70,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2;

· одинадцятикімнатну квартиру, загальною площею 422 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 654 грн судового збору.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») Славкіна М.А. просить скасувати судові рішення в частині визнання спільної власності на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з доведеності факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2004 року по жовтень 2011 року, тому об'єкти нерухомості, придбані у цей період, є спільної сумісною власністю подружжя.

Отже, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, оскільки на час укладення іпотечного договору єдиним власником спірного нерухомого майна був відповідач, письмової згоди на укладення даного договору з боку позивача було не потрібно.

Крім того, апеляційним судом обґрунтованого зазначено, що рішення суду про визнання майна спільною частковою власністю за особою, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, ухвалено майже через десять років після укладення іпотечного договору, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням саме цього іпотечного договору, а також те, що, оскільки на час укладення іпотечного договору єдиним власником спірного нерухомого майна був відповідач, письмової згоди на укладення даного договору з боку позивача було не потрібно.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що ухвала апеляційного суду містить суперечності, а саме: суд зазначає, що на час укладення іпотечного договору єдиним власником нерухомого спірного майна був ОСОБА_5 і письмової згоди ОСОБА_4 не було потрібно, однак не бере до уваги факт того, що ОСОБА_4 було подано позов до відповідача та банку про визнання іпотечного договору недійсним на підставі оскаржуваного судового рішення, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що з 30 грудня 2003 року по 10 жовтня 2011 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю

За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ними набуто у власність нежитлові будівлі по АДРЕСА_6; квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3, що є об'єктами спільної сумісної власності подружжя

Як вбачається із матеріалів справи, 09 грудня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення по АДРЕСА_6.

Як факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, так і належніcть їм майна на праві спільної сумісної власності встановлено рішенням суду тільки 27 лютого 2015 року.

На момент укладення договору іпотеки, стороною в якому виступає Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», єдиним власником спірного нерухомого майна (предмета іпотеки) був відповідач.

Крім того, доводи особи, яка подала касаційну скаргу, спростовуються вимогами чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_4 набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак