АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

18 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Крижанівської Г.В.

при секретарі - Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Ханіна Олексія Вадимовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант») страхове відшкодування в сумі 49 425 грн. 37 коп. з урахуванням індексу інфляції, пені та 3 процентів річних, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., з ОСОБА_2 - франшизу в розмірі 510 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що з вини ОСОБА_2 12.09.2012 р. сталась ДТП, внаслідок чого було ушкоджено належний йому автомобіль.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 р. позов було задоволено частково - стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 19 874 грн. 34 коп., інфляційні втрати - 14 607 грн. 64 коп., пеню. - 13 698 грн. 45 коп., 3 проценти річних - 1 754 грн. 94 коп., судові витрати та моральну шкоду в розмірі 500 грн. З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто франшизу - 510 грн., моральну шкоду - 1 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-гарант» - Ханін О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову щодо даного відповідача відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 12.09.2012 р. в. м. Києві сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний йому автомобіль марки «Renault Trafic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Оскільки дана ДТП сталась з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач просив стягнути зі страховика страхове відшкодування в сумі 19 874 грн. 34 коп., що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля, пеню - 13 698 грн. 45 коп., інфляційні втрати - 34 481 грн. 98 коп., 3 проценти річних - 1 754 грн. 94 коп. З ОСОБА_2 позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також розподілити судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 р. позов було задоволено частково - стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 19 874 грн. 34 коп., інфляційні втрати - 14 607 грн. 64 коп., пеню. - 13 698 грн. 45 коп., 3 проценти річних - 1 754 грн. 94 коп., судові витрати та моральну шкоду в розмірі 500 грн. З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто франшизу - 510 грн., моральну шкоду - 1 000 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_2 сторонами по справі не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - ТДВ СК «Альфа-Гарант» безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування та стягнув зі страховика вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу.

Висновок суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визнав, що дії позивача відповідали вимогам вказаного Закону. В матеріалах справи містяться пояснення учасників та свідків ДТП, протокол та схема ДТП. Висновок про результати розгляду скарги начальника департаменту роздрібного страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант», складеного оперуповноваженим в особливо важливих справах УВБ в м. Києві ДВБ МВС України, надані страховиком, що дозволяло йому встановити обставини, за яких сталась ДТП.

Розмір страхового відшкодування в сумі 19 874 грн. 34 коп., який складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, було визначено судом на підставі Звіту про оцінку належного позивачу автомобіля, складеного 04.07.2013 р. ФОП ОСОБА_4, який є оцінювачем та має кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця. Представник страховика не висловлював своїх заперечень щодо розміру відшкодування.

Разом з тим, стягуючи на користь позивача суму страхового відшкодування, суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 625 ЦК України, оскільки до грошових зобов'язань відносяться правовідносини, що виникли підставі договору, тоді як між позивачем та ТДВ СК «Альфа-гарант» будь-які договори не укладались. Дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із заподіянням шкоди.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягає моральна шкода потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Також в ст. 36.5 вказаного Закону не передбачено такого виду відповідальності за невиконання зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від11 березня 2015 р. №6-126цс14 стосувалась договірних правовідносин - відповідальності страховика за невиконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, а тому вона не може бути застосована в даній справі.

Задовольняючи вимоги про стягнення пені за час прострочення сплати страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що з вини страхувальника страхове відшкодування фактично не було виплачено з моменту відповіді страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування, яку суд вважає безпідставною, по день винесення рішення судом. Однак такий висновок також був зроблений з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або ст. 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. В ст. 36.5 даного закону передбачена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховуються пеня. Оскільки вимоги заявника (заява від 14.09.2012 р.) не були визнані обґрунтованими, йому було 02.10.2012 р. направлено лист про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

В ст. 214 ЦПК України вказано питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, якими зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення індексу інфляції, пені та трьох відсотків річних, в задоволенні вимог про стягнення яких, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Ханіна Олексія Вадимовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 14 березня 2016 р. скасувати в частині вирішення вимог про стягнення індексу інфляції, пені, трьох відсотків річних та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/13600/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6671/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.