У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України,-

встановив:

До Ужгородського міськрайонного суду звернувся державний виконавець з поданням яке мотивовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 50577218 з приводу примусового виконання виконавчого листа по справі № 308/1260/15-ц, виданого 17.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 14.01.2012 року загальну суму боргу у розмірі 6 807 241 грн. (шість мільйонів вісімсот сім тисяч двісті сорок одну), з яких сума боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання становить - 6 431 208 грн. та 3% річних за вказаний період, що становить - 376 033 грн.). З метою належного виконання виконавчого документу по даному виконавчому провадженню, державним виконавцем вжито ряд заходів примусового характеру, а саме: 22.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" дану постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. 24.03.2016 року під розпис на повідомленні про вручення постанову отримано стягувачем по ВП - ОСОБА_2 Водночас, дана постанова про відкриття виконавчого провадження не була отримана боржником під розпис на повідомленні про вручення, а лист повернувся до відділу ПВР з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання. 30.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР ОСОБА_3 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 681 089,50 грн. 30.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої здійснено записи у відповідних державних реєстрах про обмеження відчуження рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 07.04.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР ОСОБА_3 винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано для виконання у відповідні банківські установи. 20.04.2016 року надіслано запит до ГУ ДМС У країни у Закарпатській області з проханням повідомити номер та дату видачі закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 Згідно наданої відповіді від 22.04.2016 року на даний запит встановлено, що 17.07.1998 року боржнику видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АН № 203048. Державним виконавцем відділу ПВР також надсилались й інші запити до реєструючих установ з метою виявлення майна боржника. Однак, згідно відповідей отриманих відділом ПВР з реєструючих установ встановлено відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого, рухомого майна, а також коштів, на які можна звернути стягнення в погашення даного виконавчого документу. Отже, факт ухилення боржника від виконання судових рішень беззаперечний.

З посиланням на викладене, а також на те, що виконавцем було вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення , а також з посиланням на норми ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, вважаючи що боржник ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього рішенням суду просить суд подання задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.377-1ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, розгляд справи просив провести без його участі, про що зазначив у поданні.

Дослідивши матеріали подання, суддя приходить до висновку, що дане подання є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлені підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон в тому числі і у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання. Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, в тому числі аліментних, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді закордон. Зазначеною статтею непередбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України». Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду закордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади. Крім того, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Дана норма вказує, що таке право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні та додає відповідні докази.

Разом з тим, діюче законодавство не розкриває визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

На думку суду, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Таким чином, державним виконавцем не подано доказів в підтвердження того, що боржник ухилявся від виконання зобовязань за виконавчим провадженням. Державний виконавець покладається лише на факт наявності у боржника невиконаного зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобовязань.

До подання не надано суду доказів саме ухилення боржника від виконання зобов'язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон.

Слід виходити з того, що процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за межі України прямо встановлений виключно нормами ЦПК України (ст.377-1 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, враховуючи наявні матеріали подання, приходжу до переконання, що державним виконавцем не були наведені факти, які безпосередньо б свідчили про наявність дійсної загрози виїзду боржника за кордон та ухилення від виконання судового рішення, не надано суду доказів саме ухилення боржника від виконання зобов'язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, а тому подання як необґрунтоване не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, ст. 1, 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України - ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Леміш О.М