№ 207/380/16-ц
№ 2/207/575/16
01 липня 2016 року м. Дніпродзержинськ
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.,
при секретарі Сівачук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» (надалі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (надалі - ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.
Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.
Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором№ 0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року позичальником згідно якого є ОСОБА_2.
Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі за текстом - позивач).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
26.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник -ПАТ «Сведбанк») (надалі за текстом - Банк, Первинний кредитор), та фізична особа - громадянин України яким є - ОСОБА_2, (надалі за текстом - третя особа), уклали кредитний договір № 0310/1007/88-274 (надалі за текстом -Кредитний договір).
В свою чергу, Боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 08.02.2016року має прострочену заборгованість:
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» та фізична особа - громадянин України, яким є - ОСОБА_1 (надалі за текстом - Іпотекодавець, відповідач), уклали 26.10.2007 року іпотечний договір №0310/1007/88-274-Z-1 (надалі за текстом - іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: 2-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Квартира належить іпотекодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року. Квартира має загальну площу 41,8 кв.м., житлову - 26,3кв.м.
Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 11 іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків:
-у випадку невиконання Боржником основного зобов'язання;
-у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору;
-у інших випадках, передбачених законодавством.
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п 12.1, 12.2, 12.3 Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.
Таким чином, зважаючи на невиконання Боржником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.
Відповідно до ч.6 ст.3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».
Враховуючи невиконання основного зобов'язання, позивач має право звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором Боржника.
-за кредитом -469880,32грн.,
-по відсотках - 431715,92грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1., загальною площею 41,8 кв.м. та житловою 26,3кв.м. та належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року, - шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується особистою розпискою ОСОБА_2, яка мається в матеріалах справи (ар.с.125). Позовні вимоги позивача не визнав з тих підстав, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2013 року по справі № 2-207/17/13 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 234 098,04 грн.
Окрім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умов що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення її кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.
На підставі зазначеного просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого внаслідок зміни найменування було Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 («Позичальник») був укладений Договір про надання кредиту на споживчі цілі №0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.8-11).
Відповідно до умов вказаного Кредитного договору Позивач зобов'язався надати ОСОБА_2, а останній зобов'язався отримати в порядку і на умовах, зазначених у Кредитному договорі, кредит в іноземній валюті в розмірі 19 600 доларів США, з терміном повернення не пізніше 25.10.2017 року, та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9% річних
Позивач виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.10.2007р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №0310/1007/88-274-Z-1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: 2-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Квартира належить Іпотекодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року. Квартира має загальну площу 41,8 кв.м., житлову -26,3кв.м. (ар.с.12-14)
Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Киряк С.А. була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки до припинення дії іпотечного договору.
28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу№15, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.22-35)
28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за кредитними договорами передало ТОВ «Кредитні ініціативи», яке отримало, з-поміж іншого, право грошової вимоги за кредитним договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.36-51, 64- 67).
При вирішенні спору суд також приймає до уваги наступне.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 13.11.2013 року по справі №2-207/17/13 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Дане рішення вступило в закону силу 25.11.2013р. (ар.с.95-98).
Таким чином вищезазначеним судовим рішенням на даний час встановлено як сам факт відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», так і розмір заборгованості боржника.
Позивачем поданий виконавчий лист №2-70/12 від 13.11.2013 року по вищевказаній справи до Баглійського ВДВС м.Дніпродзержинська.До цього часу рішення не виконане. Доказом цього є інформація про виконавче провадження, яка долучена до матеріалів справи (ар.с.117-119).
Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який міститься в матеріалах справи (ар.с.68-69), у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, яка станом на 08.02.2016 становить:
Згідно з п. п. 9, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК).
Також суд наголошує на правовій позиції ВСУ у Постанові по справі №6-1080цс15 від 03.02.2016 року, згідно з якою стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.
Окрім того звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.
Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Із п. 11 іпотечного договору вбачається, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо на день, визначений основним зобов'язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу так і процентів за ним).
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» належним чином не виконуються, у зв'язку із чим і утворилась заборгованість.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на 2-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, оскільки зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються.
Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Таким чином, враховуючи те, що іпотекодержатель та іпотекодавець дійшли згоди щодо ціни предмету іпотеки шляхом визначення її в п. 5 договору іпотеки в сумі 141562,00 грн., тому суд прийшов до висновку про те, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлена за згодою між сторонами та повинна визначатись на рівні не нижче 141562,00 грн., що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 27 травня 2015 року по справі за № 6-61цс15, в якій зазначено, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Отже, зазначеним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.
При цьому, мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.
Тому, з урахуванням зазначених вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_2 використовується як місце постійного проживання майнового поручителя ОСОБА_1, який має в зазначеній квартирі постійну реєстрацію, що підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області (ар.с.91), суд вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити до припинення дії вказаного Закону. Даний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду України від 10 червня 2015 року по справі № 6-333цс15.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74, 208, 209, 212-215, 218 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
-за кредитом -469880,32грн.,
-по відсотках - 431715,92грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1., загальною площею 41,8 кв.м. та житловою 26,3кв.м. та належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року, - шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна предмета іпотеки встановлюється не нижче 141562,00 грн.
Виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач та третя особа можуть оскаржити рішення на загальних підставах шляхом подання до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.
Суддя І.М. Юрченко