У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом прокурора Радехівського району Львівської області в інтересах держави в особі Радехівської міської ради Львівської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року прокурор Радехівського району Львівської області в інтересах держави в особі Радехівської міської ради Львівської області звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2014 року прокуратурою Радехівського району Львівської області за результатами проведеної перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у Радехівській міській раді Львівської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. У ході досудового розслідування вказаного провадження у кримінальній справі встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді голови правління ВАТ «Радехівський пивзавод», протягом 2009 - 2011 років підробляла податкові декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, вносила до офіційних документів завідомо неправдиві відомості щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру нарахованої орендної плати згідно з договором оренди землі, підписувала офіційні документи та завіряла підписи печаткою підприємства, подавала їх в Державну податкову інспекцію у Радехівському районі Львівської області, що призвело до збитків, у зв'язку з ненадходженням до місцевого бюджету Радехівської міської ради Львівської області орендної плати за землю в розмірі 87 514 грн 76 коп.

10 червня 2014 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Згідно з ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2015 року цивільний позов в інтересах Радехівської міської ради Львівської області залишено без розгляду.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь Радехівської міської ради Львівської області 87 514 грн 76 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Радехівської міської ради Львівської області 85 514 грн 76 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора Радехівського району Львівської області, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що протягом дії договору оренди землі від 26 березня 2008 року ВАТ «Радехівський пивзавод» за період 2009 - 2011 років сплачено до міського бюджету орендну плату за землю на 87 514 грн 76 коп. менше, ніж передбачено умовами вказаного договору, тому зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача. При цьому прокурором не пропущено строк позовної давності, оскільки про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 оголошено 10 червня 2014 року.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Радехівський пивзавод» в особі ОСОБА_3і Радехівською міською радою Львівської області укладено договір оренди землі, за умовами якого та згідно з розрахунком розміру орендної плати на земельну ділянку комунальної власності несільськогосподарського призначення, виходячи із нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 33 550 грн 92 коп. на рік та 2 795 грн 91 коп. у місяць на рахунок Радехівської міської радиЛьвівської області.

27 березня 2014 року прокуратурою Радехівського району Львівської області за результатами проведеної перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у Радехівській міській раді Львівської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді голови правління ВАТ «Радехівський пивзавод», протягом 2009 - 2011 років підробляла податкові декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, вносила до офіційних документів завідомо неправдиві відомості щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру нарахованої орендної плати згідно з договором оренди землі, підписувала офіційні документи та завіряла підписи печаткою підприємства, подавала їх в Державну податкову інспекцію у Радехівському районі Львівської області, що призвело до збитків, у зв'язку з ненадходженням до місцевого бюджету Радехівської міської ради Львівської області орендної плати за землю в розмірі 87 514 грн 76 коп.

10 червня 2014 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Згідно з ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2015 року цивільний позов в інтересах Радехівської міської ради Львівської області залишено без розгляду.

Задовольняючи позов, суди не звернули уваги на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55).

У ст. 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав.

Так, крім органів, зазначених у ст. 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.

У ч. 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до заявлених прокуратурою вимог, оскільки про порушення вимог закону прокурор дізнався лише під час проведення у березні 2014 році відповідної перевірки дотримання міською радою вимог земельного законодавства та договору оренди.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України з урахуванням тієї обставини, що у справі, яка переглядається, прокурор не обґрунтував правових підстав не зазначення органу для захисту інтересів держави, при тому, що визначає цей органі, заявляючи вимогу про витребування майна певному органу, а не позивачу, не вказавши його, і, зважаючи на те, що власником спірної земельної ділянки є відповідна міська рада, суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до судуфактично в інтересах держави в особі відповідного органу, яке (право) пов'язано з моментом, коли самеуповноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 1 липня 2015 року № 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).

За змістом цієї норми день прийняття ухвали про закриття провадження у кримінальній справі та звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті прокурорської перевірки.

Отже, прийняття ухвали про закриття провадження у кримінальній справі не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 27 квітня 2016 року № 6-216цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що згідно з п. 10 договору оренди землі від 26 березня 2015 року орендна плата вноситься на рахунок Радехівської міської ради Львівської області щомісячно до 15 числа поточного місяця за звітним.

Таким чином, боргові зобов'язання у ВАТ «Радехівський пивзавод» виникли ще в 2009 році, про що міській раді стало відомо, унаслідок чого з часу невиконання зобов'язання за договором розпочався перебіг строку позовної давності.

Прокурор звернувся до суду з позовом лише у травні 2015 року.

При цьому представником ОСОБА_4 заявлено про застосування строку позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Проте суди упорушення ст.ст. 212 - 214, 303, 315ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули,фактично наділилипрокурора статусом самостійного позивача та дійшли передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокуратурою під час проведення перевірки факту порушення законодавствата умов договору оренди землі, не з'ясувавши між ким виник спір.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик