Справа № 139/748/14 Провадження № 22-ц/772/2077/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Луценка В.В., Сопруна В.В.

При секретарі: Маркевич Я.С.

За участю: представника позивача ОСОБА_2; представника відповідача адвоката ОСОБА_3; представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, про відшкодування шкоди,

В с т а н о в и л а :

20 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 33 965,93 гр., моральної шкоди в сумі 10 000 гр. і стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_6 перешкодив руху належного йому на праві приватної власності автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, після чого підійшов до нього і пошкодив його: зламав ручку фіксації автоматичної коробки передач, виламав скло у дверях автомобіля, сокирою завдав численних пошкоджень автомобілю, причинивши йому майнову шкоду на суму 33 965,93 гр.

Протиправна поведінка відповідача, яка спричинила пошкодження його особистого майна, завдала йому душевних страждань, що змусило його докладати додаткових зусиль до відновлення нормальних життєвих звязків, усунення пошкоджень на автомобілі і звернення за захистом порушеного відповідачем свого права власності. Моральну шкоду оцінив у 10 000 гр.

29 січня 2015 року позивач письмовою заявою уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути 33 965,93 гр. завданих збитків, 10 000 гр. моральної шкоди та судові витрати (а. с. 113-1).

30 квітня 2015 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути з відповідача на користь позивача 43 597,96 гр. завданих збитків, згідно ремонтної калькуляції №460Е-09/13 від 20.09.2013 року (том 1 а. с. 163).

28 квітня 2016 року позивач подав заяву про виправлення описки, у якій зазначив, що замість завданих збитків просить стягнути майнову шкоду в сумі 43 597,96 гр. вартості відновлювального ремонту (а. с. 112-2).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги: стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 43 597,96 гр. вартості відновлювального ремонту, 10 000 гр. моральної шкоди, 1 030 гр. витрат на автотоварознавче дослідження, судові витрати у розмірі 2005,84 гр.

Зазначив, що з висновками суду не погоджується, оскільки вони зроблені без належного зясування дійсних обставин справи, його прав та обовязків, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити в силі рішення суду.

Представник третьої особи апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити її у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 12 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_6 з метою зясування стосунків із колишньою дружиною ОСОБА_7, на автодорозі сполученням с. Виноградне і смт. Муровані Курилівці, своїм автомобілем НОМЕР_2 перешкодив руху автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, після чого підійшов до нього і пошкодив його: зламав ручку фіксації автоматичної коробки передач, виламав скло у дверях автомобіля, сокирою завдав численних пошкоджень автомобілю.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 і Кондратюк (дошлюбне прізвище Куйбіда) В.П. розірвано (том 1 а. с. 88).

На момент пошкодження 12 вересня 2013 року, автомобіль марки «FORD KUGA» типу «Універсал-В», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, належав на праві власності позивачу по справі ОСОБА_5 (том 1 а. с. 4, том 2 а. с. 41-51, 84, 85).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 11.07.2013 року вона просила зняти з обліку для реалізації даний автомобіль (том 2 а. с. 44-45). Автомобіль знятий з обліку 11.07.2013 року (том 2 а. с. 43) і зареєстрований на імя нового власника ОСОБА_5 (том 2 а. с. 84) з видачею йому 11.07.2013 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР 924803 (том 1 а. с. 4).

За заявою ОСОБА_5 від 6.12.2013 року про зняття з обліку автомобіля для реалізації, даний автомобіль був знятий з обліку 6.12.2013 року (том 2 а. с. 47-49) та 4.07.2014 року взятий на облік за новим власником ОСОБА_8 (том 2 а. с. 85, 91).

Згідно висновку експерта № 460Е-09/13 автотоварознавчого дослідження, складеного 20.09.2013 року за заявою ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_5 згідно наданої їй довіреності (том 1 а. с. 22), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «FORD KUGA» внаслідок протиправних дій третіх осіб визначається рівною 33 965,93 гр. в тому числі ПДВ (том 1 а. с. 61-65, 66-82).

Згідно цього висновку повна вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складає 43 597,96 гр. (том 1 а. с. 64).

Постановою слідчого СВ Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 13.09.2013 року закрите у звязку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. Мотивом прийнятого рішення у постанові зазначено, що факт пошкодження майна мав місце, але заподіяна шкода не склала великого розміру, передбаченого диспозицією статті 194 КК України (том 1 а. с. 87).

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25.03.2014 року, що набрав чинності 25.04.2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковува-них мінімумів доходів громадян, що становить 680 гр. (том 1 а. с. 137- 139).

Цим вироком встановлено, що 12 вересня 2013 року близько 20-ї год. 00 хв. На автодорозі сполученням с. Виноградне та смт. Муровані Курилівці ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного спяніння з метою зясування стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_7 своїм автомобілем НОМЕР_4 перешкодив руху її автомобіля марки «Форд Куга» реєстраційний номер НОМЕР_3 і, вийшовши із свого автомобіля та підійшовши до ОСОБА_7, навмисне наніс останній удари, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 367 від 16.09.2013 року виникли від неодноразової дії тупого предмета, та предмета з загостреною травмуючою поверхнею, можливо 12.09.2013 року та в сукупності належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно з вимогами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно розяснень викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

За загальним правилом розмір відшкодування шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а у разі наявності спору між сторонами - судом. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміється знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ.

Стаття 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, для відшкодування шкоди необхідно встановити такі факти: неправомірність поведінки особи, якою вважається будь-яка поведінка, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди, що означає втрату або пошкодження майна потерпілого чи позбавлення його особистого нематеріального права; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим при прийнятті судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

По даній справі судом встановлена наявність всіх цих перерахованих обовязкових умов: поведінка відповідача ОСОБА_6, внаслідок якої завдана шкода, являється неправомірною; має місце шкода, яка полягає у поламці руками (зламана ручка фіксації автоматичної коробки передач, виламане скло у дверях автомобіля) та у побитті корпусу автомобіля сокирою; така шкода виникла від дії саме такої неправомірної поведінки відповідача, тобто існує причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і причиненою шкодою; відповідач винен у спричиненні шкоди.

Таким чином, суб'єктом відшкодування шкоди є особа, яка її завдала, тобто відповідач по справі ОСОБА_6

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

У судовому засіданні відповідач не довів відсутність своєї вини у спричиненій позивачу шкоді, більше того, він визнав, що дійсно саме він особисто руками і сокирою вчинив такі дії поламав автомобіль.

За положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Позивач просив стягнути вартість відновлювального ремонту автомобіля, при цьому не підтвердив такі свої вимоги доказами, зокрема, не надав документів у підтвердження проведених ремонтних робіт по відновленню автомобіля, про запчастини, матеріали і покраску автомобіля тощо та не надав відповідного доказу про фактичну оплату ним зазначеної вартості ремонтних робіт.

Тобто, позивач не надав доказів, які б підтвердили проведений фактичний відновлювальний ремонт автомобіля, тому його розмір не може бути стягнений з відповідача.

Відповідально до частин 3 і 4 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач ОСОБА_5, для підтвердження розміру шкоди надав письмовий доказ висновок експерта № 460Е-09/13 авто-товарознавчого дослідження від 20.09.2013 року, але відповідач ОСОБА_9 заперечив проти зазначеного у цьому висновку такого розміру шкоди.

На підтвердження своїх заперечень відповідач у суді першої і апеляційної інстанцій не заявив клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, хоча судом йому було розяснено таке право.

З урахуванням таких обставин, коли позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог частини 4 статті 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався як на підставу своїх заперечень, та, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України не підтвердив цих своїх заперечень відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України.

Обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза у даній справі може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. За наявності підстав, зазначених у частині 2 статті 303 ЦПК України, не виключено призначення судової експертизи і апеляційним судом.

За правилами частини 2 статті 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Після виконання судом апеляційної інстанції вимог частини 4 статті 10 ЦПК України, представником відповідача не заявлено клопотання про призначення по справі судової авто-товарознавчої експертизи, оскільки представник вважає, що у справі достатньо доказів для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

По справі позивач на виконання вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України надав письмовий доказ в оригіналі висновок експерта авто товарознавчого дослідження, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи (ст. 64 ЦПК України) на підтвердження розміру причиненої йому матеріальної шкоди (том 1 а. с. 61- 86).

Такий письмовий доказ оцінюється судом як належний, достовірний і допустимий, оскільки крім зазначеного вище відповідач не оспорив його у спосіб, передбачений цивільним процесуальним законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право на компенсацію моральної шкоди передбачається статтею 23 ЦК України, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди.

Так, стаття 23 ЦК України надає особі право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно розяснень, наданих у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Наявність вини заподіювача шкоди презюмується. За загальною презумпцією вини в цивільному праві, відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди.

Форма вини заподіювача моральної шкоди (умисел або необережність) за загальним правилом не має значення.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_5 навів обґрунтування спричиненої моральної шкоди, які у судовому засіданні підтримав представник, що пошкодження автомобіля завдало позивачу душевних страждань, змусило його докладати додаткових зусиль до відновлення нормальних життєвих звязків, усунення пошкоджень його автомобіля.

Суд, з урахуванням характеру немайнових втрат, характеру і обсягу страждань позивача, та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, розмір моральних збитків визначає в сумі 2000 гр.

За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення майнової і моральної шкоди.

Твердження відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки на момент подачі до суду даного позову він уже не являвся власником пошкодженого автомобіля, являються безпідставними, виходячи із того, що саме на момент пошкодження автомобіля і спричинення власнику автомобіля шкоди, позивач являвся його законним власником і саме позивач постраждав від неправомірних дій відповідача, тобто саме позивачу була спричинена шкода.

Та обставина, що згодом позивач відчужив своє рухоме майно пошкоджений автомобіль, являється обставиною, що відповідає вимогам закону, оскільки позивач як власник, на підставі статті 317 ЦК України вправі володіти, користуватися і розпоряджатися своїм власним майном і його ніхто не обмежив у цьому праві.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

Відповідно до частин 1 і 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

До стягнення з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати в сумі 2 954,04 гр., що складаються із: сплаченого ним при подачі позову судового збору в сумі 449,96 гр. (том 1 а. с. 1) і 487,20 гр. (том 2 а. с. 14); при подачі апеляційної скарги 986,88 гр. (том 2 а. с. 142) і за послуги з ідентифікації транспортного засобу та виїзду на огляд автомобіля в сумі 1 030 гр. (том 1 а. с. 85-86).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 33 965,93 гр. (тридцять три тисячі девятсот шістдесят пять гр. 93 коп.) майнової шкоди, 2 000 гр. (дві тисячі гр. 00 коп.) моральної шкоди, і судові витрати в сумі 2 954,04 гр. (дві тисячі девятсот пятдесят чотири гр. 04 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська