Справа № 487/5571/15-ц
Провадження № 6/487/102/16
УХВАЛА

Іменем України

23.06.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

секретаря Уманського І.В.,

за участю головного державного виконавця Буділовської О.О..

стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва заяву головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просить змінити спосіб виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №2/487/2305/2015, за яким 24.11.2015 року видано виконавчий лист, встановивши способом задоволення вимог стягувача звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви державний виконавець зазначила, що на виконанні в Заводському ВДВС м. Миколаєва перебуває виконавче провадження №49463009 з виконання виконавчого листа по справі №2/487/2305/2015, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 03.08.2014 року в сумі 500 000 грн. і судового збору в сумі 3654 грн.

26.11.2015 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Згідно з відповіддю ПФУ інформацію про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та осіб-боржників, які отримують пенсії, не знайдено.

Відповідно до відповіді ДПС України інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, на ім*я боржника не надходила. Також відсутні інформація про джерела отримання доходів.

Згідно відомостей в Автоматизованій інформаційній системі Автомобіль та Національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту державної автомобільної інспекції щодо належності боржнику автотранспорту інформація відсутня.

За боржником зареєстрована на праві власності квартира АДРЕСА_1.

23.03.2016 року державним виконавцем описано та арештовано майно боржника: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м. Рухоме майно, належне боржнику на праві власності, яке підлягає опису та арешту, за вказаною адресою відсутнє.

В ході проведення виконавчих дій державному виконавцю стало відомо, що за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Ф-3 від 24.03.2016 року.

На підставі п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень державним виконавцем направлено листа до ОСОБА_5 у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва з проханням надати дозвіл на реалізацію двокімнатної квартири за вищевказаною адресою. 15.04.2016 р. був отриманий лист ОСОБА_5 у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, відповідно до якого служба у справах дітей не може підготувати відповідне рішення на продаж зазначеного майна, у зв*язку з тим, що відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей та п. 66 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 Питання діяльності органів опіки та піклування, пов*язаних із захистом прав дитини дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна надається безпосередньо батьками.

Таким чином, державний виконавець вважає, що звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 є практично єдиним способом задовольнити вимоги стягувача.

У судовому засіданні державний виконавець підтримала заяву, просила змінити спосіб виконання вказаного вище рішення суду шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника: квартиру АДРЕСА_1.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву державного виконавця, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні не був присутнім, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви державного виконавця не заперечував.

Заслухавши державного виконавця, стягувача, дослідивши матеріали цивільної справи, виконавче провадження, суд вважає, що заява державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України та статтею 14 ЦПК України судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У п. 10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу і порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Згідно з п.8 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз*яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа,про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Частиною І ст.52 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.08.2014 р. в сумі 500 000 грн. і судовий збрі в сумі 3654 грн. За вказаним рішенням видано виконавчий лист (а.с. 3).

26.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.5).

Станом на момент розгляду судом заяви державного виконавця рішення суду боржницею не виконано.

В процесі проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржниці ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).

23.03.2015 року за актом опису та арешту майна накладено арешт на вищевказану квартиру боржника. (а. с. 18, 19).

За довідкою ОСББ "Суднобудівник-2" за адресою місцезнаходження арештованої квартири зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син боржниці), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук боржниці) (а.с. 20).

До заяви державний виконавець також додала лист ОСОБА_5 у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради №460 від 05.04.2016 р. про неможливість підготувати відповідне рішення на реалізацію зазначеного житла (а.с 21).

Відповідно до п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Згідно з положеннями ч.4 ст.177 СК України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» здійснення будь-яких правочинів щодо відчуження нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

За змістом ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківських прав», Правил опіки та піклування, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя, Мінпраці, Міносвіти, Державного комітету України у справах сімї та молоді від 26.05.1999 року №34/166/131/88, постанови КМ України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування віднесено за ч.1.п.«б» п.п.4 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад при здійсненні делегованих повноважень у сфері соціального захисту населення, яке згідно п.6 ст. 59 цього Закону приймається у формі рішення на засіданні виконкому більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписується міським головою.

У пункті 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866 передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. ОСОБА_5 у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України.

У разі усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження нерухомого майна дитини, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради звертається в установленому законодавством порядку до нотаріуса для зняття заборони відчуження такого майна.

Рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.

Документи, представлені державним виконавцем свідчать, що фактично його звернення про надання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію квартири, право користування якою має малолітній ОСОБА_4, не розглянуто у порядку передбаченому вказаними статтями.

ОСОБА_5 у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради №460 від 05.04.2016 р. не можна вважати відмовою органу опіки та піклування в наданні такого дозволу. В данному листі відсутнє посилання на дату засідання та прийняте на ньому рішення органом опіки та піклування, і таке рішення суду не надано, відсутнє воно і в матеріалах виконавчого провадження, оглянутого в судовому засіданні.

З наведеного слідує, що орган опіки та піклування у встановленому законом порядку не вирішував питання щодо дачі згоди на відчуження належної боржнику квартири, а тому звернення до суду державного виконавця з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду шляхом реалізації квартири є передчасним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209-210, 373 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом п*яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були пристуні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.А. Карташева