АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6393/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1402/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Шевченко І.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, витрат на оплату евакуатора та проведення експертного висновку, третя особа - ОСОБА_4,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА ТАС», визначивши третьою особою без права самостійних позовних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, прохаючи суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 9785,91 грн., пеню у розмірі 4196,05 грн., 3% річних у розмірі 210,38 грн., оплату евакуатора у розмірі 400 грн., оплату телеграм у розмірі - 129,96 грн., оплату за експертний висновок у розмірі - 900 грн., разом - 15222,30 грн., а також, виплати на оплату правової допомоги у розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн.

29.02.2016 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно прохав: стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 16469,34 грн., пеню у розмірі 5307,65 грн., 3% річних у розмірі - 306,09 грн., оплату евакуатора у розмірі - 400 грн., оплату телеграм до винної особи та страхової компанії у розмірі 129,96 грн., оплату за експертний висновок у розмірі - 900 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 3250 грн., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 204).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що 09 квітня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено належний йому автомобіль Деу Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1. Вказана ДТП сталась з вини ОСОБА_4, що було встановлено постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.05.2015 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в АТ СГ «ТАС» (приватне) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_6 від 11.06.2014 року. ОСОБА_4 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку в передбачені законом строки. 10 квітня 2015 року ним було подано повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди. Листом від 27.05.2015 року на його звернення страховою компанією було дано відповідь про неможливість надання йому калькуляції матеріального збитку. Він звернувся із заявою до страхової компанії про виплату йому страхового відшкодування за пошкодження у ДТП належного йому автомобіля. 19 серпня 2015 року адвокат позивача отримав звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_6, за вказаним звітом була встановлена вартість відновлення 27435 грн. 10 коп., вартість матеріального збитку 20201 грн. 56 коп. Не погодившись із вказаним звітом, позивачем було замовлено висновок судового експерта ОСОБА_7, виконаний 09 червня 2015 року, за яким було встановлено реальну ринкову вартість відновлюваного ремонту на дату дослідження - 45182,39 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 29298,56 грн. Даний експертний висновок було надано відповідачу, проте, жодної відповіді від нього не надійшло. 28.08.2015 року його адвокатом було направлено письмову заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування за своєю первісною оцінкою, здійсненою ФОП ОСОБА_6 у розмірі 19512,65 грн. У відповідь на звернення про доплату страхового відшкодування також отримав відмову. У зв`язку із тим, що СК АТ СГ «ТАС» (приватне) станом на 10.07.2015 року не здійснила страхового відшкодування в добровільному порядку, з її боку було допущено просторочення грошового зобов`язання, тобто, порушення зобов`язання, у зв`язку із чим наявні підстави для застосування передбаченої законом відповідальності (пеня та 3% річних).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 березня 2016 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 16469,34 коп., 5307,65 грн. пені, 306,09 грн. 3% річних, 980 грн. за послуги експерта, 551,20 грн. витрат по сплаті судового збору, 1250 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 24864,28 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з висновку автотоварознавчої експертизи № 01-01 від 28 січня 2016 року, за яким встановлено вартість матеріального збитку позивача на дату 25 січня 2016 року у розмірі 35981,99 грн. Також суд виходив з норми п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентованої виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд також виходив з норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягуючи з відповідача 3% річних. Документально підтвердженими судовими витратами суд першої інстанції визнав оплату послуг експерта у розмірі 980 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1250 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 551,20 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ПАТ «СГ «ТАС», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, прохав його скасувати у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, що перевищують розмір 4902,82 грн. та стягнути з останнього судові витрати АТ «СГ «ТАС» (приватне), пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі 660,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягала до застосування, а саме: п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачає, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. В судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи в суді транспортний засіб позивача не був відремонтований.

Також апелянт вказав, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тій обставині, що ст. 35 вищевказаного закону передбачено необхідне звернення потерпілого до страховика для отримання страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із заявою про страхове відшкодування, тоді як ОСОБА_3 звернувся із такою заявою лише 07.09.2015 року.

Апелянт вказав й те, що останнім днем задля виплати страхового відшкодування є 08.12.2015 року (з посиланням на п. 36.2 ст. 36 Закону), а виплата ОСОБА_3 була здійснена 21.09.2015 року у розмірі 19512,65 грн., згідно зі звітом ФОП ОСОБА_6, з огляду на що, вважає безпідставним задоволення позовних вимог про стягнення з страховика 3% річних та пені.

Посилаючись на п. 32 «Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року за № 1440, за яким оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків, апелянт вказував на помилковість прийняття до уваги висновку судового експерта за № 01-01 з датою оцінки на 25.01.2016 року, за яким на дату оцінки (29.05.2015 року) розмір страхового відшкодування становить 35981,99 грн.

Апелянт погодився із розміром вартості страхового відшкодування, визначеного судовим експертом ОСОБА_8 у експертизі 01-01 станом на 29.05.2015 року без ПДВ (29298,56 грн. - 4883,09 грн. = 24415,47 грн.). Страховиком було виплачено 19512,65 грн., отже, сума недоплаченого страхового відшкодування складає: 4902,82 грн.

Також апелянт вказав, що рішення в частині стягнення 1250 грн. вартості юридичних послуг є необґрунтованим, так як ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У відповідності до норми ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтом оскаржується рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в розмірі, що перевищує 4902,82 грн., що обумовлює межі перегляду рішення колегією суддів.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 09.04.2015 року о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Тойота Раф 4», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Леніна від вул. Першотравнева у м. Полтаві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя з вул. Конституції, у результаті чого сталось зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався прямо по вул. Леніна. Внаслідок пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив дод. 1 «2.1» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП України.

За вказаним фактом постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 травня 2015 року, яка набрала законної сили 18 травня 2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь Держави у розмірі 340 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені при розгляді адміністративної справи, є преюдиціальними при розгляді цивільної справи.

Згідно з повідомленням за № 81 від 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СГ «ТАС», повідомивши про подію ДТП за його участю та участю ОСОБА_4 (а.с. 8).

Відповідно до поліса № АІ/2090313 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ім`я ОСОБА_9 (код страховика 078), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн.; франшиза - 0 грн. (а.с. 125).

Згідно з звітом про незалежну оцінку майна (автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. ВІ 4953), виконаним ФОП ОСОБА_6 на замовлення відповідача, вартість відновлення автомобіля складає - 27435,10 грн., вартість матеріального збитку становить - 20201,56 грн. (а.с. 12-65).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження (висновок № 17-06) від 09 червня 2015 року, виконаного на замовлення позивача експертом-автотоварознавцем ОСОБА_8, вартість відновлювального ремонту КТЗ Део Ланос на дату дослідження (09.06.2015 року) складає 45182,39 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу КТЗ Део Ланос на дату дослідження становить 29298,56 грн., величина втрати товарної вартості КТЗ на дату дослідження - 0,00 грн., вартість матеріальних збитків, завданих власнику КТЗ на дату дослідження - 29298,56 грн. (а.с. 66-98).

У відповідь на запит позивача, 27.05.2015 року відповідачем надано лист за № 97, у якому відмовлено ОСОБА_3 у наданні розрахунку матеріального збитку (висновку/калькуляції), згідно з програмним забезпеченням «Audatex», по автомобілю НОМЕР_4, для визначення розміру матеріального збитку, з посиланням на те, що така калькуляція є внутрішнім документом відповідача, що містить перевірочно-інформаційні дані й відсутні правові підстави для її надання (а.с. 99).

28.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, завданого йому матеріального збитку у розмірі 29298,56 грн., а також, додаткові витрати у розмірі 5557,80 грн. (а.с. 101-104).

07.09.2015 року ОСОБА_3 було вдруге написано заву про страхове відшкодування за № 197 (а.с. 105-106).

Згідно з відповіддю ОСОБА_3 від ПАТ «СГ «ТАС» за № 4655 від 08.09.2015 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 дійсно застрахована ПАТ «СГ «ТАС», франшиза за полісом становить 0 грн. Матеріальний збиток, завданий ОСОБА_3, становить 19462,65 грн. Витрати на оплату послуг евакуатора становлять 350,00 грн. Частина страхового відшкодування, що була виплачена - 300 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 19462,65 грн. + 350,00 грн. - 300,00 грн. - 0 грн. = 19512,65 грн. (а.с. 107).

Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_7 за період 21.09.2015 року - 29.09.2015 року, ОСОБА_3 виплачено страхове відшкодування за дог. АІ/2090313 від 11.06.2014 року за пошкодження ТЗ DAEWOO LANOS, НОМЕР_1 (без ПДВ) у розмірі 19512,65 грн. (а.с. 108).

Відповідно до платіжного доручення № 64387 від 21 вересня 2015 року ОСОБА_3 перераховано 19512,65 грн. (а.с. 154).

У відповідь на повторну заяву ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування, що відповідає реальній сумі матеріального збитку від 01.10.2015 року, 13.10.2015 року ПАТ «СГ «ТАС» надано відповідь про те, що сума у розмірі 19512,65 грн. йому виплачена у належному розмірі (а.с. 109-111).

У страховому акті № 15588Р/23/2015 від 08.09.2015 року сума страхового відшкодування визначена у розмірі 18512,65 грн. (а.с. 126-127).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_8 за № 01-01 від 25 січня 2016 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ Daewoo Lanos на дату дослідження - 25 січня 2016 року становить 55245,44 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ на дату дослідження - 25 січня 2016 року становить 35981,99 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ на дату дослідження - 29 травня 2015 року становить 29298,56 грн. (а.с. 164-174).

Дорожньо-транспортна пригода відбулась 09.04.2015 року, отже до застосування підлягають норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 04.02.2013 року (5090-17).

Згідно з нормою ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до норми ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 посилався на те, що страхове відшкодування йому виплачено не в повному обсязі. Зокрема, вартість майнового збитку, завданого його автомобілю, становить 35981,99 грн., і ця сума значно перевищує суму відновлювального ремонту та страхового відшкодування, розрахованого страховиком.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

У матеріалах справи наявний висновок про вартість майна, складений у травні 2015 року ФОП ОСОБА_6, в якому визначена сума страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 20201,56 грн., висновок експертного товарознавчого дослідження від 09 червня 2015 року, що виконаний експертом-товарознавцем ОСОБА_8, згідно з яким сума матеріального збитку складає 29298,56 грн. та експертний висновок судової експертизи від 25 січня 2016 року, що виконаний експертом ОСОБА_8, згідно з яким, вартість відновлювального ремонту КТЗ на дату дослідження 25 січня 2016 року склала 55245,44 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ на дату дослідження 25 січня 2016 року - 35981,99 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ на дату дослідження 29 травня 2015 року склала 29298,56 грн.

Зазначені вище висновки є письмовими доказами у розумінні ч. 2 ст. 57 ЦПК України.

Поклавши в основу свого рішення останній експертний висновок та взявши суму вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ на дату дослідження 25 січня 2016 року у розмірі 35981,99 грн., суд не врахував вимог глави 5 ЦПК України,згідно з якими суд повинен усунути вказані розбіжності шляхом оцінки кожного із доказів у порядку ст. 212 ЦПК України.

При цьому суд повинен навести правові підстави для неврахування такого доказу. Такі висновки судом першої інстанції зроблені не були. Наведене свідчить про те, що суд в порушення ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

З огляду на викладене, знайшли своє підтвердження наступні доводи апелянта.

Так, апелянт, посилаючись на п. 32 «Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року за № 1440, за яким оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків, вказував на помилковість прийняття до уваги висновку судового експерта за № 01-01 з датою оцінки на 25.01.2016 року, за яким на дату оцінки (29.05.2015 року) розмір страхового відшкодування становить 35981,99 грн.

Вказана судова експертиза є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, проведення вказаної експертизи було покликане усунути розбіжності між доводами позивача та відповідача. У вказаному експертному висновку судовим експертом надано обґрунтовану відповідь про вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Daewoo Lanos НОМЕР_8 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_5, на дату дослідження 29 травня 2015 року, складає 29298,56 грн. Вказана дата є наближеною до дати події ДТП (09.04.2015 року). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за доцільне виходити з вказаної суми оцінки вартості матеріального збитку, завданого автомобілю, що належить ОСОБА_3, а не з дати проведення дослідження 25 січня 2016 року.

Також є вірними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягала до застосування, а саме: п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачає, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Так, дійсно, судом першої інстанції було встановлено та підтверджено сторонами у судовому засіданні в апеляційному суді, що на момент розгляду справи в місцевому суді транспортний засіб позивача відремонтований не був.

З огляду на це, виплаті страховиком ОСОБА_3 підлягала сума без врахування визначеного законодавством податку на додану вартість.

Згідно з висновком судової експертизи 01-01 на дату оцінки 29.05.2015 року, сума ПДВ складає 4883,09 грн.

Матеріалами справи (випискою по рахунку та платіжним дорученням) підтверджено й не заперечується жодною із сторін, що ОСОБА_3 відповідачем було виплачено 19512,65 грн.

З огляду на викладене, сплаті ОСОБА_3 підлягає страхове відшкодування за наступним розрахунком:

29298,56 - 4883,09 - 19512,65 = 4902,82 грн.

Щодо твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тій обставині, що ст. 35 Закону передбачено необхідне звернення потерпілого до страховика для отримання страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із заявою про страхове відшкодування, тоді як ОСОБА_3 звернувся із такою заявою лише 07.09.2015 року, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент події ДТП дійсно містив таку норму, проте, ст. 35 вказаного Закону не передбачено як підставу для відмови у здійсненні страхової виплати саме таке порушення, а тому, вказаний довід не може вплинути на висновок суду щодо обов`язку відповідача здійснити позивачу страхове відшкодування.

Щодо твердження апелянта про те, що останнім днем виплати страхового відшкодування є 08.12.2015 року (з посиланням на п. 36.2 ст. 36 Закону) й виплата ОСОБА_3 була здійснена 21.09.2015 року у розмірі 19512,65 грн., згідно із звітом ФОП ОСОБА_6, у зв`язку із чим є безпідставним задоволення позовних вимог про стягнення з страховика 3% річних та пені, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну

пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної

виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти

вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового

відшкодування (регламентної виплати).

З огляду на те, що колегією суддів встановлено, що ПАТ «СГ ТАС» виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 проведено не у повному обсязі за його заявою від 28.08.2015 року (повторна заява від 07.09.2015 року), до часткового задоволення підлягає і вимога позивача про стягнення пені та 3% річних, виходячи з наступних розрахунків.

Вмотивованого рішення про відмову у виплаті іншої частини страхового відшкодування, про яке прохав ОСОБА_3, відповідачем не приймалось. Отже, відповідач мав щонайбільше 90 днів для виплати ОСОБА_3 визначеної суми страхового відшкодування.

Колегія суддів у своїх розрахунках враховує саме недоплачену вище розраховану суму у розмірі 4902,82 грн., а не ту суму, про яку прохав позивач. Строк для виплати страхового відшкодування у 90 днів закінчується - 27.11.2015 року.

s - сума визначеної колегією суддів заборгованості після часткової вилати (4902,82 грн).

р% - (ставка пені, у відсотках за день прострочення 30%) х (подвійна облікова ставка НБУ) = 30% х 2 : 366 днів

Облікова ставка НБУ за період (кінець вказаного періоду зазначений позивачем в уточненій позовній заяві):

З 27.11.2015 року по 29.02.2016 року - 22 %

Q1 з 27.11.2015 року по 29.02.2016 року включно = 95 днів

Отже, EP = (4902,82 х 22% /366 х 95) = 279,97 грн.

3% річних - це окремий вид цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання (згідно з нормою п. 2 ст. 625 ЦК України).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, колегія суддів виходить з наступного розрахунку:

4902,82 х 3% / 365 х 95 = 38,28 грн.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача 1250 грн. вартості юридичних послуг, спираючись на норму ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у якому передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, то колегія суддів приходить до переконання, що вони є помилковими, адже розмір 40% встановлений за 1 годину надання послуг особою, що надавала правову допомогу (мінімальний розмір заробітної плати 1378 грн.), отже, 1250 грн. за увесь перелік наданих послуг (довідка розрахунок на а.с. 205), не перевищує суму у 1250 грн.

Розподіл судових витрат необхідно провести відповідно до норми ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 судом задоволені на 26,84%, з огляду на це, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у відповідному розмірі - 147 грн. 94 коп.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1, 2, 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 4902 грн. 82 коп., 279 грн. 97 коп. пені, 38 грн. 28 коп. 3% річних, а усього: 5221 грн. 07 коп.

Рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 980 грн. за послуги експерта та 1250 грн. як витрати на правову допомогу - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 147 грн. 94 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль