Провадження номер 2/741/591/16
Єдиний унікальний номер 741/1436/16
РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 24 листопада 1997 року помер її батько ОСОБА_4. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: вул. Степанівська, 22, м. Носівка Чернігівської області. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом. Крім неї спадкоємцями за заповітом є її сестра ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 Сестра відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. Брат помер, спадкоємців він не мав. Спадщину позивач прийняла, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок позивач не має змоги, тому що правовстановлюючий документ на спадкове майно був виданий уже після смерті її батька. Саме тому ОСОБА_2 і звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Міський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_2 та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 20 травня 1998 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради було посвідчено свідоцтво на право власності ОСОБА_4 на жилий будинок в м. Носівка по вул. Степанівська, 20, що підтверджується копією свідоцтва (а. с. 9). 28.11.2013 р. житловому будинку по вул. Степанівська, 20, присвоєно поштову адресу вул. Степанівська, 22, що підтверджується копією витягу із рішення ОСОБА_3 міської ради №158 від 28.11.2013 р. (а. с. 7).

ОСОБА_4 помер 24 листопада 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт, яким належний йому жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Носівка по вул. Степанівська, 22, заповів дітям: ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 25) та копією заповіту (а. с. 10). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за заповітом.

Із копії спадкової справи №310/2013 убачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилася. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає (а. с. 27-32).

У судовому засіданні встановлено, що правовстановлюючий документ на житловий спадковий будинок виданий після смерті ОСОБА_4, а тому позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2139/02-31 від 25 жовтня 2016 року (а. с. 14).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 22 по вул. Степанівська у м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 11-13).

Ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 24 листопада 1997 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у м. Носівка Чернігівської області по вул. Степанівська, 22, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а-1», сараю «Б», сараю «В», погреба під будівлею «П», гаража «б», вбиральні «У», криниці «к», хвіртки №-3, воріт №-4, воріт №5, воріт №6, огорожі №7, загальною площею 75,6 кв. м житловою площею 38,4 кв. м інвентаризаційною вартістю 223427 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий