У Х В А Л А

пр. № 2-н/759/108/16

ун. № 759/8090/16-ц

08 липня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С., розглянувши заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва в особі представника Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги з ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

08.06.2016 року представник заявників звернувся до суду з заявою в порядку наказного провадження про видачу судового наказу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги на користь кожного із заявників та судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» постановлено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена тільки в позовному провадженні.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (п. 3 ч. 1 ст 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги (п. 14 Постанови Пленуму 23.12.2011 р. № 14).

В порушення наведених вимог, до матеріалів заяви не додано договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між заявником та боржником, на підставі якого повинні проводитися нарахування та оплати послуг, тобто відсутні документи, які підтверджують право вимоги заявників, надання та отримання таких послуг. До заяви не додано доказів обґрунтованості нарахованої суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник просить суд видати судовий наказ та стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка утворилась поза межами строків позовної давності. Заявник просить стягнути заборгованість за період з березня 2013 по березень 2016 року, заяву до суду подано 08.06.2016 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність права вимоги заявників щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки заборгованість утворилась поза межами строків позовної давності, належних да допустимих доказів надання, отримання послуг, договорів та інших документів, до заяви додано не було. Заявлені вимоги можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження, у зв'язку з чим у прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити.

З огляду на викладене, з матеріалів заяви вбачається спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, в силу п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 209-210, 223, 293, 294 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва в особі представника Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги з ОСОБА_1.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. Ключник