Справа № 570/4232/15-ц
Номер провадження 2/570/1228/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М., Шевцовій Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

покликаючись на неповне отримання ним заробітної плати під час роботи у ПСП «Волинь», позивач у поданій до суду 21 жовтня 2015 року заяві просить стягнути з відповідача заробітну плату з 01 січня по 05 серпня 2014 року.

Під час судового слідства позовні вимоги з врахуванням заяви в порядку ст.31 ЦПК України уточнені і позивач остаточно просить стягнути заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 200 грн., з 01 січня по 05 серпня 2014 року в сумі 2 606 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 150 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати в сумі 255 грн. 20 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 05 серпня 2014 року по день винесення рішення в сумі 26 284 грн. 80 коп.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах.

На підтвердження заявлених позовних вимог про невиплату йому заробітної плати в повному обсязі надав довідку з Пенсійного фонду України - Індивідуальні відомості про застраховану особу. Погоджується, що районним судом надана правильна правова оцінка щодо вирішення аналогічних спірних правовідносин судом у іншому судовому провадженні, але вважає, що його вимоги у цьому провадженні відрізняються від тих, що розглянуті судом раніше.

Представники відповідача позов не визнали, оскільки боргу перед позивачем у відповідача немає. За несвоєчасну виплату заробітної плати рішенням суду стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, а вказаний позов подано з метою ревізії рішення, що вступило в законну силу. Крім того, вважають, що позивачем безпідставно змінені одночасно і підстави і предмет позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28 липня 2010 року по 05 серпня 2014 року, працюючи на посаді юристконсульта на 0.5 ставки. На підставі наказу про звільнення № 37 від 05 серпня 2014 року позивач звільнений з посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Трудова книжка отримана ним 15 серпня 2014 року, повний розрахунок проведений 23 грудня 2014 року. Згідно довідки про доходи від 23 лютого 2015 року середньоденний заробіток становить 37 грн. 18 коп. Дані факти сторонами не заперечувалися, тому суд виходив з їх достовірності при винесенні рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року, яким задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ПСП «Волинь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 05 серпня по 23 грудня 2014 року в розмірі 3 643 грн. 64 коп., вирішено питання судового збору. Рішення вступило в законну силу, сторонами не оскаржувалося.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Законна сила рішення суду - це така його властивість, яка робить рішення загальнообов'язковим для виконання відповідно до ст.14 ЦПК України, є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

Набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки:

- вирішується спір між сторонами;

- рішення суду стає загальнообов'язковим;

- рішення суду може бути виконане примусово;

- рішення суду є незмінним та остаточним.

- не допускається заявлення в суді тотожного позову;

- не допускається оспорювання в іншому процесі встановлених судом фактів і правовідносин.

У розумінні цивільного-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Із матеріалів справи вбачається, що сам позивач, обґрунтовуючи свої вимоги у 2015 році про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилався на те, що розмір його середньоденного заробітку становить згідно довідки про доходи від 23 лютого 2015 року 37 грн. 18 коп. Разом з тим, на даний час вважає, що вказаний ним же розмір визначено невірно і тому необхідно у зв»язку з цим провести нові нарахуванння та виплати. Таким чином, підставою для звернення до суду з даним позовом є неправильне, на думку позивача, обрахування середньоденного заробітку.

Рішенням суду, що набрало законної сили, з відповідача стягнуто на користь позивача за оспореними ним трудовими відносинами заборгованість, отже, умови трудового договору досліджувались та оцінювалися сторонами, ніким не заперечувалися.

За наявності такого рішення суд з урахуванням вимог ч.3 ст.61 ЦПК України та ч.2 ст.223 ЦПК України дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в самостійному процесі. Оскільки від вирішення спору в частині визначення розміру середньогоденної заробітної плати залежить правильність вирішення по суті інших позовних вимог, ці вимоги закону стосуються цивільного позову в цілому. Обставини, на які посилається позивач, можуть бути підставою для оскарження попереднього рішення або перегляду його за нововиявленими обставинами.

Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст.88 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що при предявленні позову судовий збір позивачем не сплачувався, оскільки у відповідності до Закону України «Про судовий збір» його звільнено від оплати судового збору як позивача у трудових спорах.

Як визначено ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналогічна вимога викладена і в п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Повний текст рішення суду виготовлено 21 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.