У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Московського районного відділу Харківського міського управління УМВС України у Харківській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідачі в квартирі не проживають понад шість місяців без поважних причин. Просила зобов'язати відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Московського районного відділу Харківського міського управління УМВС України у Харківській області зняти вказаних осіб з реєстрації.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2015 року у позові у частині визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без розгляду, у іншій частині - у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано з ухваленням нового, яким позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявники порушують питання про скасування рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року і залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю в частині визнання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, і в частині зняття їх з реєстрації. Позов у частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_6 за заявою позивача залишено без розгляду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, у якій у позові відмовлено, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають у квартирі без поважних причин понад строки, встановлені ст. 71 ЖК Української РСР.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що на підставі ордеру № 24172 від 25 березня 1970 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вселились у квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира перебуває на балансі територіальної громади м. Харкова.

Матеріали справи містять довідки № 2627 від 27 червня 2013 року і № 4625 від 5 листопада 2014 року, зі змісту яких апеляційний суд встановив, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР).

Згідно довідки № 73 від 23 грудня 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до 23 червня 2011 року були зареєстровані у АДРЕСА_2, а відповідно до довідки № 36 від 23 червня 2010 року зареєстровані за тією ж адресою до 23 грудня 2014 року.

З довідки виконавчого комітету Борівської сільради Зміївського району Харківської області № 02-22/1150 від 9 вересня 2014 року суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_5 з 1 січня 2014 року фактично мешкають у будинку АДРЕСА_2, тобто на час звернення до суду з позовом відповідачі вже понад 6 місяців не проживали у спірній квартирі.

Факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі суди також встановили з листів комунальних служб, листа директора Борівської загальноосвітньої школи.

Встановивши, що перешкод для проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у спірному жилому приміщенні не було, наявність конфліктних відносин між ними та позивачем чи інших поважних причин непроживання не доведено, витрат з утримання житла вони не несли, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук