Справа № 639/2562/16
№2/639/1117/16
27 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд,
21 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим в м. Харкові в'їзд Катаєва, 1.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.1998 року та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2014 року, 28.04.2014 року, вона, її чоловік ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_2 є власниками житлового будинку № 1, розташованого за адресою: м. Харків, в-д Катаєва. Відповідачі по справі сестра ОСОБА_2, її чоловік, діти та онуки зареєстровані у вищезазначеному будинку з 07.07.2011 року, але виїхали за межі України та фактично не проживають у вказаному будинку більш ніж чотири роки і по теперішній час. Позивач зазначила, що звернутися особисто до відповідачів з проханням, щоб вони добровільно виписалися з вказаного вище будинку не має можливості, оскільки відповідачі виїхали за межі України до Росії і останнє відоме їх місце проживання є м. Харків, в-д Катаєва,1.
У судовому засіданні позивач свій позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідачів, у тому числі і повістка з викликом у зазначене судове засідання, поверталися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання . Зазначене свідчить про той факт, що відповідачі відмовляються отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагують. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.1998 року та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2014 року, 28.04.2014 року, позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_2 є власниками житлового будинку № 1, розташованого за адресою: м. Харків, в-д Катаєва (а.с.19,22,23).
Згідно даних домової книги у вищевказаному житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_8 та відповідачі - сестра ОСОБА_2, її чоловік, діти та онуки (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7В.) (а.с.9-14).
У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 більше трьох років в вищевказаному будинку не проживають.
Вищевикладені обставини підтверджуються відповіддю начальника Жовтневого ВП Ленінського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 29.01.2016 року (а.с.15).
У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_9, яка підтвердила, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у будинку №1 в-д. Катаєва в м. Харкові не мешкають. Їй це достовірно відомо, оскільки вона мешкає по сусідству та тісно спілкується з позивачем.
Не вірити поясненню вищевказаного свідка, у суду немає ніяких підстав, оскільки вона є сторонньою особою, яка не зацікавлена у розгляді справи на користь позивача.
Посилання позивача на той факт, що відповідачів у 2013 році виїхали на постійне місце мешкання до РФ, частково підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації від 07.07.2016 року , відповідно до якої ОСОБА_7 Олкксандра та ОСОБА_7 у травні та жовтні 2013 року перетинали кордон з РФ.
За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).
Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів в зазначеному вище будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком.
За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 16, 391 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим в м. Харкові в'їзд Катаєва, 1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя Іванова І.В.