Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7406/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Качана В.Я.,

Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, об'єднаним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, об'єднаним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, об'єднаним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, об'єднаним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при ззільненні, об'єднаним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та, обговоривши, доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року в сумі 506 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року в сумі 460 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 31 травня 2015 року в сумі 414 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2015 року по 31 березня 2015 року в сумі 483 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

В позові ОСОБА_2 до ПАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 липня 2015 року по 31 липня 2015 року відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 січня 2015 року по 31 січня 2015 року в сумі 460 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким: стягнути з ПАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 144 021 грн. 04 коп., а саме:

- за період з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року у сумі 25 552,12 грн.

- за період з 1 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року у сумі 23 229,20 грн.

- за період з 1 січня 2015 року по 31 січня 2015 року у сумі 23 229,20 грн.

- за період з 1 березня 2015 року по 31 березня 2015 року у сумі 24 390,66 грн.

- за період з 1 травня 2015 року по 31 травня 2015 року у сумі 20 906,28 грн.

- за період з 1 липня 2015 року по 31 липня 2015 року у сумі 26 713,58 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно не застосував ч.1 та ч. 2 ст. 117 КЗпП України, не стягнувши з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди та в розмірах, визначених у позовних заявах, самостійно визначив розмір відшкодування інакший, аніж зазначив позивач. Суд безпідставно відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за липень 2015 року, хоча остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 27 листопада 2015 року, коли на його банківський рахунок надійшла компенсація за невикористану відпустку, стягнута рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 працював у ПрАТ «Укрпрофтур» на посаді першого заступника Голови правління. 01 квітня 2011 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

У частині неоспорюваних сум, що належали до виплати позивачу при звільненні, відповідач здійснив розрахунок 29 липня 2011 року, що сторонами не оспорювалось.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення невиплаченої премії, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди - стягнуто на користь позивача з ПАТ «Укрпрофтур» несплачену премію за перевиконання плану у 2010 році в сумі 79 400 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди (а.с.6-8).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня по 29 липня 2011 року в сумі 90 593,65 грн. (а.с.9-12).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку за 73 дні в сумі 12 933,84 грн. (а.с. 13-16).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2011 року по 08 квітня 2013 року в сумі 12 933,84 грн. (а.с.17-20).

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування позовних вимог посилався на те, що при звільненні відповідач не виплатив йому всіх належних сум, не видав трудову книжку, не повідомив письмово про належні при звільненні суми. В частині неоспорюваних сум ПрАТ «Укрпрофтур» здійснив розрахунок 29 липня 2011 року. Всі спори щодо стягнення з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь позивача належних йому при звільненні сум вирішено повністю на користь останнього. Остаточний розрахунок з позивачем до часу звернення до суду з цим позовом не здійснено. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Укрпрофтур» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року в сумі 23 229,20 грн.

У подальшому ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2015 року, 12 листопада 2015 року цивільні справи № 755/12315/15-ц, 755/16101/15-ц, 16099/15-ц, 755/16103/15-ц, 755/16098/15-ц за позовами ОСОБА_2 до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні були об'єднані в одне провадження. Таким чином, позивач також просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 01 по 30 вересня 2014 року в сумі 25 552,12 грн., з 01 по 31 травня 2015 року в сумі 20 906,28 грн. , з 01 по 31 березня 2015 року в сумі 24 390,66 грн., з 01 по 31 липня 2015 року в сумі 26 713,58 грн. , з 01 по 31 січня 2015 року в сумі 23 229,20 грн..

Відповідач позовні вимоги визнав частково, його представник посилався на те, що відповідач погоджується із вимогою про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди: з 01 по 30 вересня 2014 року, з 01 по 31 травня 2015 року, з 01 по 31 березня 2015 року, 01 по 31 січня 2015 року, проте вважає, що при обчисленні суми відшкодування, необхідно виходити з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 22,223 грн., а загальна сума, що підлягає стягненню має становити 2 244,52 грн. Повний розрахунок з позивачем був проведений 12 червня 2015 року, отже вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за липень 2015 року не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вересень 2014 року в сумі 460 грн., за листопад 2014 року в сумі 506 грн., за січень 2015 року в сумі 460 грн., за березень 2015 року в сумі 483 грн., за травень 2015 року в сумі 414 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності цих вимог.

Мотивуючи такий висновок, суд послався: на роз'яснення, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про судову практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи;

на встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року у справі № 756/4910/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Украпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обставини щодо того, що суми, які належали позивачу при звільненні, стягувались на його користь частково, а не всією сумою одноразово;

на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України № 6-54 цс 11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 по 31 липня 2015 року, суд першої інстанції виходив з безпідставності цих вимог, встановивши, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 12 червня 2015 року шляхом перерахування коштів на рахунок державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, отже відповідач не повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України, починаючи з 13 червня 2015 року.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано норми матеріального права -ч. 1 і ч. 2 117 КЗпП України, судова колегія не погоджується, оскільки спір вирішений судом на підставі положень зазначених норм закону. При цьому судом було враховано, що у частині неоспорюваних сум, що належали до виплати позивачу при звільненні, відповідач здійснив розрахунок 29 липня 2011 року, в подальшому у судовому порядку розглядались спори сторін щодо частини невиплачених позивачу при звільненні коштів - премії за 2010 рік та компенсації за невикористану відпустку, а також позови ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, і рішенням суду від 03 червня 2014 року позовні вимоги були задоволені частково, що давало суду підстави для часткового задоволення позову в даній справі.

Також не погоджується судова колегія і з доводами скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за липень 2015 року, зважаючи на те, що судом встановлено, і не спростовано позивачем, що відповідач 12 червня 2015 року на виконання рішення суду перерахував належні до сплати позивачу при звільненні кошти на рахунок державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, здійснивши таким чином остаточний розрахунок з позивачем. Та обставина, що органом виконавчої служби тривалий час не проводилось перерахування цих коштів на рахунок позивача, не свідчить про вину відповідача в несплаті позивачу коштів у період з 13 червня 2015 року до дати надходження коштів на рахунок позивача.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня

проголошення шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: