Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4085/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про стягнення банківського вкладу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що між нею та ПАТ „Всеукраїнський ОСОБА_2 укладений договір банківського вкладу «Англійський «Статусний» Здорова надбавка» «Тринадцятимісячний» № 679013/2013. Відповідно до умов договору вона розмістила на строк 13 місяців вклад на умовах депозиту в сумі 200000.00 доларів США. Пунктом 1.7 визначено датою вимоги вкладником вкладу є 15.12.2014 року. Після спливу строку банківського вкладу вказані кошти вона не отримала, так як з 21.11.2014 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку та запровадив тимчасову адміністрацію в банку. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу 200000.00 доларів США, що станом на 16.03.2015 року становить 4354076,20 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за вказаним договором закрито.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального законодавства.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів, зокрема, поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

У відповідності до роз»яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Пунктом 21 вказаної постанови зазначає, що ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Пунктом 22 постанови передбачено, що за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Оскільки позовні вимоги заявлено як до суб»єкта владних повноважень так і до юридичної особи суб»єкта приватного права, вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий, іншою стороною є фізична особа, управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на зміну цивільних прав фізичної особи, має місце спір щодо правочину, укладеного відповідно до норм ЦК України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Зазначену помилку колегія суддів виправляє шляхом скасування ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовільнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року скасувати, постановивши нову.

В задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді