Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого - судді Шепетко І. О.,

-при секретарі - Терпай С.В.,

-за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів на її користь у зв'язку з інвалідністю. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.09.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що стає причиною непорозумінь та сварок. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати їхній шлюб. Після розірвання шлюбу, малолітню доньку залишити проживати разом з нею. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то з усіма уточненнями, позивач зазначає, що відповідач, наразі, звільнився з офіційного місця роботи і не має постійного доходу, має мінливий нерегулярний дохід, тому просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення аліментів на її користь у звязку з інвалідністю, то просить стягнути їх з відповідача у розмірі 500,00 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві з усіма уточненнями, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Сотак) ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 527, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія 1-ФМ № 078160 від 25.09.2004 року.

Судом встановлено, що від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 308, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ № 034164, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Батьком записаний ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2.

Як вбачається з довідки № 688 від 19.11.2015 року, виданої ТОВ «Підзамок», ОСОБА_2 дійсно проживає в м. Ужгород і зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею проживає донька ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На даний час спільного господарства ними не ведеться, проживають окремо, шлюбні відносини існують тільки формально. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач не має постійного доходу, має мінливий нерегулярний дохід, тому просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу малолітню залишити проживати разом з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. та аліменти на її користь у звязку інвалідністю у розмірі 500,00 грн., а також стягнути з відповідача понесені нею удові витрати по справі.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно абзацу другого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 459,30 грн.

Відповідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наданих доказів і тих аргументів, які іншою стороною не оспорилися, з огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача, а саме стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. (сімсот гривень) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 25.11.2016 року і до досягнення до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, що оскільки, ОСОБА_4 відвідує додаткові заняття англійської мови, математики, української мови, відвідує гурток з шахів, однак доказів про відвідування таких занять суду не надано. Також зазначено, що донька професійно займається танцями, що підтверджується довідкою вих. № 10 від 15.02.2016 року, засвідченої президентом Клубу спортивного танцю «Грація» Всеукраїнської Федерації Танцювального Спорту, вбачається, що ОСОБА_4 Тімея дійсно займається в клубі спортивного танцю «Грація», приймає участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних змаганнях з танцювального спорту. ОСОБА_4 Тімея не входить до складу збірної Закарпатської області з танцювального спорту, тому всі витрати, повязані з її участю у змаганнях та навчально-тренувальних зборах покладаються на батьків. У звязку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину для розвитку її здібностей в розмірі 1000,00 грн. При цьому, позивачем необґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження зазначених витрат.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на утримання (аліменти) у звязку з інвалідністю в розмірі 500,00 грн., то така підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, 01.07.2013 року позивач ОСОБА_2 стала інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серія ААЗ № 027178, виданим Пенсійним фондом України 01.07.2013 року, термін дії якого до 31.05.2016 року; та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серія ААІ № 651572, виданим Пенсійним фондом України 13.04.2016 року, термін дії якого до 31.12.2017 року, і за яким ОСОБА_2 призначена пенсія по інвалідності за ІІ групою, що також підтверджується копією довідки № 6906 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія АВ № 0577468 від 14.12.2015 року.

Відповідно до положень ст. 75 ЦПК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 79, 88, 212, 214, 215, 224-228, 294, 296, 367 ЦПК України, ст.ст. 76, 79, 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 527 розірвати.

Малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з позивачем ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - у розмірі 700,00 грн. (сімсот гривень) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 25.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у зв'язку з інвалідністю в розмірі 500,00 грн. (пятсот гривень) щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені нею судові витрати у розмірі 1487,20 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6