Справа № 378/1015/15-ц Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 22-ц/780/3131/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Антоненко В.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк», ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач ПАТ «КБ «Правекс Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов мотивував тим, що між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, 27 жовтня 2006 року був укладений кредитний договір № 189-007/06Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 21198 доларів США до 27 жовтня 2012 року. За умовами кредитного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобовязався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 295 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі і у строк, визначений кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 17 червня 2015 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 7764,34 доларів США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4 окремо укладені договори поруки від 27 жовтня 2006 року, за умовами яких поручителі зобовязалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком. Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7764,34 доларів США та стягнути в рівних частках судові витрати.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року позов ПАТ «КБ «Правекс Банк» задоволено, стягнуто із ОСОБА_3, солідарно із ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_4 загальний розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 7764,34 доларів США, що за курсом НБУ станом на час ухвалення рішення становить 202668,58 доларів США та судові витрати 2479,53 грн.

Позивач ПАТ «КБ «Правекс Банк», не погоджуючись із рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором у еквіваленті до національної валюти України та стягнути із відповідачів солідарно на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором 7764,34 доларів США. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що при вирішенні спору про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен був установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідач ОСОБА_2, також не погоджуючись із рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного надання кредитних коштів ОСОБА_3 та отримання їх ним, суд виходив із припущення, задовольняючи позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 27 жовтня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 189-007/06Р, за умовами якого з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу транспортного засобу в кредит № 1220 від 28 вересня 2006 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.12 даного договору, банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 21198 доларів США терміном з 27 жовтня 2006 року до 27 жовтня 2012 року зі сплатою 12 % річних. Термін користування кредитом відраховується з моменту перерахування коштів за розпорядженням позичальника або видачі коштів з каси банку.

Згідно п. п. 4.1, 4.4 кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі кредитних коштів із каси банку після укладання договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку. Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 295 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Згідно п. 6.1.2 кредитного договору позичальник зобовязується кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату витрат банку, повязаних з виконанням зобовязань за даним договором, в другу чергу на погашення заборгованості за процентами і неустойки за порушення строків сплати відсотків, в третю чергу на погашення заборгованості за кредитом і неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім на погашення заборгованості (штраф, пеня та інша заборгованість за даним договором).

Згідно п. 10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Згідно п. п. 11.8, 11,9, 11.10 кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору згідно п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Шляхом підписання позичальником даного договору позичальник бере на себе зобовязання сплачувати всі збори, відсотки, тарифи, комісії або інші елементи вартості кредиту по даному договору. Детальний розпис загальної вартості кредиту для позичальника вказано в даному договорі та додатку № 1 до даного договору, який є невідємною частиною даного договору. Шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтверджує факт ознайомлення зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

27 жовтня 2011 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 189-007/06Р, за умовами якого поручитель зобовязався у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, виконати за нього зобовязання перед кредитором на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у п. 1.1 даного договору, за змінами і доповненнями до нього.

Аналогічний договір було укладено між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2

Згідно меморіального ордеру № 6 від 27 жовтня 2006 року, АКБ «Правекс-Банк» здійснено перерахунок грошової суми 104932 грн. одержувачу ТОВ «Автомобільний центр «Голосіївський» із призначенням платежу оплата за автомобіль Renault Megane згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу в кредит № 1220 від 28 вересня 2006 року, ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи частково позов ПАТ «КБ «Правекс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 на умовах, встановлених кредитним договором, своєчасно не виплачує суму боргу за кредитом та боргу по відсоткам, тим самим не виконує належним чином покладені на нього за кредитним договором зобовязання, тому суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 7764,34 доларів США необхідно стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 як боржника.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку ПАТ «КБ «Правекс Банк», загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 17 червня 2015 року складає 7764,34 доларів США.

Колегія суддів враховує, що під час розгляду справи по суті відповідачами і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не спростований факт існування заборгованості за кредитним договором та її розміру, інших відмінних розрахунків заборгованості відповідачами не надано, відтак висновки суду першої інстанції про існування заборгованості в зазначеному позивачем розмірі не спростовані.

Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо припущення судом першої інстанції обставин отримання кредитних коштів, оскільки факт отримання коштів за кредитним договором підтверджується як самим фактом визнання позичальником ОСОБА_3 даних обставин у запереченні від 03 грудня 2015 року (а. с. 64 65), так і меморіальним ордером від 27 жовтня 2006 року (а. с. 15), яким банк перерахував на користь ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» суми, еквівалентної сумі кредиту, на виконання цілей кредиту (оплата позичальником вартості автомобіля, п. 1.1 кредитного договору), а також випискою за особовим рахунком ОСОБА_3 (а. с. 91 124).

Оцінюючи наявні докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо виконання банком своїх зобовязань по наданню кредитних коштів.

Разом із тим, колегія суддів вважає помилковими висновками суду в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які є поручителями ОСОБА_3, із наступних підстав.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пунктами 4.1 договорів поруки сторони погодили, що договори діють до 27 жовтня 2015 року.

Оскільки позивач звернувся до суду 22 жовтня 2015 року (а. с. 34), порука вважається чинною.

Однак при цьому колегія суддів не може погодитись з вимогами позивача і висновками суду про солідарне стягненням заборгованості з поручителів між собою, оскільки ці висновки не відповідають приписам ЦК України щодо солідарної відповідальності поручителів.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки договори поруки укладалися банком із кожним із поручителів окремо, кожен із них має окреме зобовязання, а тому є солідарним боржником із позичальником ОСОБА_3, але не між собою.

Враховуючи доведеність позову про наявність заборгованості за кредитним договором, забезпеченим договорами поруки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення заборгованості на користь банку солідарно із позичальника ОСОБА_3 та його поручителя ОСОБА_2, а також солідарно із позичальника ОСОБА_3 та його поручителя ОСОБА_4

Помилковими є також висновки суду при стягненні суми заборгованості у еквіваленті в українській гривні.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня, а ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що гривня як грошова одиниця України (гривня) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів та розрахунків.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Вирішуючи спір по стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «КБ «Правекс Банк» просив стягнути із відповідачів заборгованість у валюті зобовязання, а саме у доларах США. При цьому копія генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 10 жовтня 2011 року № 7, банківської ліцензії № 7 від 03 грудня 2001 року містяться в матеріалах справи. Таким чином, визначивши суму зобовязання в українській гривні, суд першої інстанції вийшов за межі позову і не дотримався вимог ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства.

Також колегія суддів не може погодитися із солідарним стягненням судових витрат із відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Покладення судом солідарного обовязку по сплаті судових витрат не ґрунтуються на вимогах закону та є неправильним.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України колегія суддів пришла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення, яким стягує солідарно із боржника та кожного із поручителів окремо заборгованість за кредитним договором, а також стягує із відповідачів на користь позивача ПАТ «КБ «Надра» понесені судові витрати із кожного в розмірі 1735,68 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» (, місцезнаходження 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) заборгованість за кредитним договором в сумі 7764,34 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» (, місцезнаходження 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) заборгованість за кредитним договором в сумі 7764,34 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 із кожного на користь держави судові витрати в розмірі 1735,68 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц

Судді: Антоненко В.І.

ОСОБА_5