РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Григор'єва Б.П.,

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, виселення відповідачей з зазначеної квартири та стягнення судових витрат за подання позовної заяви в розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HAL5GA00000021 від 10.07.2008 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 18457,52 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.07.2015 року. Відповідачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між Приватбанком та відповідачем укладено 10.07.2008 року договір іпотеки № HAL5GA00000021, згідно якого відповідачка надала в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить їй на праві власності. Взяті на себе зобов′язання за зазначеним договором ПриватБанк виконав вчасно і цілком, надавши відповідачці кошти. Відповідачка в порушення умов кредитного договору зобов'язання належним чином не виконала. Станом на 22.08.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 60194,27 доларів США. В рахунок погашення зазначеної суми заборгованості позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки- квартиру, виселення відповідачів із зазначеної квартири. Окрім цього просить стягнути з відповідачів судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 3654,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначили, що вважають позов недоведенним, своєї згоди на виселення вони не надавали, ОСОБА_1 мала депозитний рахунок в ПАТ КБ «Приват банк», але незважаючи на це банк не перераховував кошти на рахунок погашення заборгованості за кредитом, також на даний час діє мораторій на звернення стягнення заставленого майна.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з*явились про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник 3-ї особи надала письмову заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, заперечувала проти виселення ОСОБА_4 з квартири.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 10.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір № HAL5GA00000021 про надання кредиту у розмірі 18 457,52 доларів США.

Згідно п.8.1 кредитного Договору, Банк зобов'язався надати відповідачці кредитні кошти на строк з 10.07.2008 року по 10.07.2015 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 18 457,52 доларів США на споживчі цілі.

Відповідно до умов договору погашення за кредитним договором здійснюється у період з 10 по 15 число кожного місяця.

Згідно графіку погашення кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати грошові кошти сумою не менше 345,22 доларів США, що включає в себе заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Станом на 22.08.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.07.2008 року складає 60194,27 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом- 16161,40 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом - 7839,77 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2077,19 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором - 31231,69 доларів США. Штрафи відповідно до договору - 18,71 доллар США (штраф фіксована частина), 2865,50 доларів США (штраф процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК УКраїни, за кредитним договором банку бо інша фінансова установа зобов′язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позивачалник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦПК України у разі порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, позивач має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Приватбанк та відповідачка 10.07.2008 року уклали договір іпотеки квартири АДРЕСА_3, яка належить їй на праві власності.

Згідно з умовами договору іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору, з метою задоволення вимог Приватбанк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором і тому утворилася заборгованість у розмірі 60194,27 доларів США, яку відповідачка не оспорювала.

Частиною першою статті 33 тастаттею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 23 травня 2015 року по справі № 6-61цс15 дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

За клопотанням представника позивача судом відкладалися судові засідання для надання звіту про оцінку майна, але вказаний звіт суду наданий не був.

В п. 33.4 договору іпотеки зазначено, що вартість заставного майна складає 343486,31 грн.

Згідно п. 22 договору іпотеки у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього договору Іпотекодавцем. Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позивальнику вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення. Іпотекодавець вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Будь-яких даних щодо направлення такого повідомлення відповідачу матеріали справи не містять та в порушення умов іпотечного договору позивач звертається до суду.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української PCP регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української PCP, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший, погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української PCP встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до договору іпотеки № НAL5GA00000021 від 10.07.2008 року (розділ предмет договору) предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 17.11.1995 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Беседою Т.Д..

Отже, предмет іпотеки не був придбаний ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів, а належав їй до укладення кредитного договору і договору іпотеки, тому виселення її з квартири, що є предметом іпотеки, у відповідності до ст.ст.39,40 ЗУ " Про іпотеку" та ст.109 ЖК української РСР можливо лише з наданням іншого постійного житла, яке має бути зазначено в рішенні суду.

Такі правові позиції,що є обов"язковими для всіх судів України в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висловлені Верховним Судом України у справах № 6-2947 цс 15 ( постанова від 03 лютого 2016 року) № 6-2830 цс 15 (постанова від 10 лютого 2016 року).

Належних та допустимих доказів іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачей, позивачем не надано.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Матеріали справи не містять доказів обгрунтування позовних вимог. Позивачем до позову надано лише копії кредитного та іпотечного договорів та розрахунок заборгованості. Доказів про процедуру досудового врегулювання спору, яке передбачено п. 22 Іпотечного договору позивачем не надано.

За клопотанням представника відповідача судом були витребувані дані про наявнісь у ОСОБА_1 депозитних рахунків у ПАТ КБ «Приват банк», позивачем була виконана ухвала суду на надані виписки з відповідних рахунків. Суд не приймає посилання представника відповідача, що за наявності у ОСОБА_1 на депозитному рахунку необхідних коштів для погашення заборгованості за кредитним договором, Банк міг перерахувати вказані кошти на рахунок по кредитному договору, оскільки такі дії не є обов*язком банку, а лише його правом. Крім того знаючи про наявність на депозитному рахунку коштів ОСОБА_1 могла сама зробити такі дії, на що у неї не було жодних перешкод. Заперечення представника відповідача про наявність мораторію на продаж іпотечного майна суд також не може прийняти до уваги, оскільки мораторій не звільняє боржника від виконання зобов*язання, а лише зупиняє виконання рішення суду до врегулювання порядку реалізації іпотечного майна. Наявність мораторію не є підставою для відмови в задоволенні позову. Заперечення надані в судовому засіданні представником відповідача не можуть бути підставою в задоволенні позову, однак судом встановлено, що самим позивачем позов не доведений та не обгрунтований. За таких підстав без наявності належних доказів, а саме: підтвердження процедури досудового врегулювання спору, шляхом надіслання вимоги відповідачу, наявності звіту про оцінку майна на яке позивач просить звернути стягнення, а встановлення початкової ціни при реалізації предмету іпотеки є обов*язковим для зазначення в рішенні суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 527,530, 1049,1050, 1054 ЦК України, ст. 33,38,39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР суд,

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв