Провадження № 2/369/4384/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» про зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» про зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у договірних відносинах з ПАТ «Київоблгаз» з 19 червня 2015 року до 27 листопада 2015 року. В подальшому відбулося дострокове припинення дії договору відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», що набрав чинності з 01.10.2015 р.

На виконання вимог Закону України «Про ринок природного газу» позивач звернувся до відповідача з листами від 06.10.2015 р., 26.10.2015 р. де просив укласти договір та зробити перерахунок за спожитий природний газ.

Листами від 17.10.2016 р. та 03.11.2016 року ПАТ «Київоблгаз» повідомив позивача, що до 01.07.2015 р. постачальником природного газу було ПАТ «Київоблгаз». Для заключення договору з ТОВ «Київоблгаз Збут» потрібно надати довідку про відсутність простроченої заборгованості або акт звірки розрахунків з ПАТ «Київоблгаз».

Позивач зазначає, що після отримання повідомлення про від»єднання від постачання природного газу його стан здоров»я значно погіршився через підвищення артеріального тиску, з»явилися головні болі.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його інтереси.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: зобов»язати відповідача укласти договір про надання послуг з газопостачання на одну особу. Стягнути з ПАТ «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачем у справі було укладено з Оператором ГРМ ПАТ «Київоблгаз» договір розподілу природного газу. Постачання природного газу позивачу здійснюється на підставі укладеного між ним та ТОВ «Київоблгаз Збут» типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 р.

Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Київоблгаз Збут» надіслав позивачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об»єкта за формою, встановленою додатком 1 до договору постачання.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача з 01.07.2015 р. ПАТ «Київоблгаз» не здійснює постачання природного газу на території Київської області, що також підтверджується копією постанови від 21.05.2015 р. за № 1587.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, позивач не довів в чому саме полягає порушення його прав відповідачем.

Тобто, позивачем не доведено тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилалася представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та їх представнику їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов