Справа № 487/1340/16-ц
Провадження № 2/487/1155/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 року ОСОБА_1 (прізвище змінено після реєстрації шлюбу на Панкову) О.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння житлового будинку №2 по вул. Молдавська в с. Мала Корениха м. Миколаєва з господарськими будівлями, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування вище вказаним майном та виселення відповідача з спірного будинку з подальшим зняттям з реєстрації відповідача та усіх зареєстрованих в будинку осіб.

25.05.2016 року позивач уточнила свої вимоги в частині стягнення з відповідача отриманих доходів за час неправомірного користування житловим будинком у розмірі 3070000 грн., (виходячи: 100000 доларів СШАх25 грн. курс гривні=2500000 грн. - вартість будинку та вартості оренди житла: 570000 грн.=2500х12х19).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її батько ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 успадкував 19.10.1992 року житловий будинок №2 по вул.. Молдавська в с. Мала Корениха в м. Миколаєві, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.02.1990 року. ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був зареєстрований та проживав у спірному будинку на момент її смерті та в подальшому користувався будинком та майном, в нотаріальну контору він не звертався. 09.11.2010 року помер ОСОБА_3 Позивач як єдиний спадкоємець після смерті батька звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, але дізналась, що спірне спадкове майно житловий будинок та земельна ділянка під ним знаходяться у користуванні відповідача ОСОБА_2 Проте, вважає, що ОСОБА_2 користується спірним майном без законних підстав, оскільки рішення суду за яким за відповідачем було визнано право власності на спірний житловий будинок було скасовано.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення позову.

В судове засідання відповідач та її представник не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В попередньому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також зазначив, що земельну ділянку відповідач отримала на підставі рішень Малокорениської сільської ради у 1996 році, яка перебувала у земельному фонді сільської ради, для будівництва житлового будинку, оскільки попередній будинок ОСОБА_3 було зруйновано після пожежі. Відповідач за власні кошти побудувала самочинно житловий будинок, який був узаконений на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано з підстав лише порушення порядку оформлення. На теперішній час відповідач звернулась до Управління архітектури для оформлення прав на побудований будинок. Крім того, у вказаному будинку тривалий час постійно проживає відповідач разом зі своєю родиною чоловіком та дітьми, тому підстав для виселення та зняття їх з реєстрації не існує.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.02.1990 року, належав житловий будинок №2 по вул.. Молдавській в с. Мала Корениха м. Миколаєва. 26.10.1981 року заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 призначила спадкоємцем свого майна - сина ОСОБА_3

19.10.1992 року ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався, але прийняв спадщину відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем.

ОСОБА_3 помер 09.11.2010 року.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2014 року встановлено і не підлягає доказуванню, відповідно до ст.. 61 ЦПК України, що спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 було знищено пожежею, тобто було припинено володіння майном будинком і як наслідок припинення користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок.

Вказану земельну ділянку по вул.. Молдавська, 2 в с. Мала Корениха було вилучено та зараховано до земельного фонду територіальної громади (рішення Малокорениської сільської ради №9/7 від 26.06.1996 року) з подальшою передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва індивідуального будинку (рішення Малокорениської сільської ради №11/7 і №13/7 від 26.06.1996 року).

З матеріалів інвентарної справи ММБТІ №1562 вбачається, що ОСОБА_2 на земельній ділянки площею 1248,9 кв.м. за відсутності проекту у 1999 році, за адресою м. Миколаїв с. Мала Корениха, вул.. Молдавська, 2, побудувала житловий будинок загальною площею 98,5 кв.м., житловою 53,9 кв.м. з прибудовою та господарськими будівлями. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2004 року за ОСОБА_2 визнано право власності на вказаний будинок та на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №327 від 22.02.2005 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24.11.2011 року скасовано рішення яким визнано право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок №2 по вул.. Молдавська в с. Мала Корениха та постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2013 року визнані незаконними та скасовані рішення Малокорениської сільської ради №9/7 від 26.06.1996 року, 11/7 і №13/7 від 26.06.1996 року та рішення виконкому Миколаївської міської ради №327 від 22.02.2005 року, а також визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок на імя ОСОБА_2

Отже, на теперішній час ОСОБА_2 не є власником житлового будинку №2 по вул.. Молдавська в с. Мала Корениха.

Статтею ст. 41 Конституції України ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно о ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідній правової підстави заволоділа ним.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що саме власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка ним законно заволоділа.

Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 395, 396 ЦК України захисту права власності у спірних правовідносинах підлягають також права осіб, які хоч не є власниками, але володіють майном на законних підставах.

В той час, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач на законних підставах набула право власності на спірний житловий будинок, а тому має право розпоряджатися та користуватися вказаним будинком та може вимагати про захист своїх порушених законних прав власника.

Таким чином, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо витребування майна, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном, виселення та зняття з реєстрації осіб, оскільки позивач не довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.

Звільнити позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 10,60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський райсуд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина