Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9221/2016 Головуючий у 1 інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Нарапович Оксани Дмитрівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, про примусове виселення з житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення - виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва в справі №2-7552/2010 від 05 листопада 2010 року встановлено, що в позасудовому порядку 25 червня 2010 року позивач надсилав відповідачу вимогу про виконання умов кредитного договору та попередження про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.2 договору іпотеки, проте останній дій для врегулювання спору не здійснив. Відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували, що іпотечне нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, та що у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Третя особа ОСОБА_4 ОСОБА_6,який є позичальником по кредитному договору, не зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми №3, виданою КП «Житлосервіс «Оболонь», та є достатньою підставою для висновку про наявність іншого місця проживання у позичальника. Суд дійшов невірного висновкупро те, що на час звернення позивача до суду відповідачі користуються житловим приміщенням на законних підставах. Реалізація предмета іпотеки не є обов'язковою умовою для можливості виселення мешканців,такою умовою є прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

27 березня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 129 800 доларів США під 12,45% річних на придбання майна: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передана вказана квартира, накладено заборону на її відчуження.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 132 775,22 доларів США та звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом надання позивачу права продажу квартири від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, визначеною відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк». У задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з вказаної квартири судом було відмовлено, оскільки банк не звертався до відповідачів з вимогою про звільнення квартири.

Рішення суду набрало законної сили 16 листопада 2010 року.

Позивач звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт та описано предмет іпотеки, з'ясовано, що в квартирі зареєстрована неповнолітня особа, за даними Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 іншого житла не має.

Державний виконавець звернувся до Оболонської РДА м. Києва з листом про надання дозволу на реалізацію майна в порядку примусового виконання рішення суду, оскільки право користування квартирою має малолітня ОСОБА_4 Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 28 листопада 2014 року виконавчий лист, виданий 21 грудня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованості в солідарному порядку та звернення стягнення на предмет іпотеки, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, яку відповідач ОСОБА_3 отримала 26 травня 2014 року. (а.с. 42-44).

Вимоги банку відповідачами не виконані.

Згідно з довідкою, виданою КП «Житлосервіс «Оболонь» 05 грудня 2014 року №2367, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - дочка власника, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - дружина власника. Реєстрація вказаних осіб була здійснена 26 червня 2008 року. (а.с. 89)

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на встановлені судом обставини, просив ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідачі позов не визнали, їх представник посилався на те, що власником квартири залишається ОСОБА_4, рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки його не позбавлено права власності. Відповідачі, як члени сім'ї власника, проживають та користуються квартирою на законних підставах, їх проживання не перешкоджає виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник служби у справах дітей Оболонської РДА м. Києва заперечував проти задоволення позову, наголошував, що вказана квартира є єдиним житлом відповідачів, рішення про задоволення позову порушуватиме права неповнолітньої особи, яка проживає у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами договору іпотеки не було застосовано процедуру позасудового врегулювання у виді звернення стягнення на квартиру на підставі договору, а тому виселення мешканців квартири (предмета іпотеки) не може бути проведене в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. З ст. 109 ЖК України.

Також суд послався на те, що спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті, є постійним місцем проживання відповідачів, іншого житла у боржника ОСОБА_4 немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м.. а тому на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусова реалізація квартири в порядку виконавчого провадження виключається.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, вважає, що він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до з ч. З ст. 109 ЖК України, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Суд першої інстанції встановивши, що рішення Оболонського районного суду М. Києва від 5 листопада 2010 року, яким звернуто стягнення на належну третій особі ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, у примусовому порядку в період після його ухвалення не виконується, позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, яку ОСОБА_3 отримала 26 травня 2014 року, але не виконала, чим порушено право іпотекодержателя, дійшов до необгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідача з малолітньою дитиною ОСОБА_4, яка на момент укладення договору іпотеки право користування предметом іпотеки не мала.

Кредитний договір від 27 березня 2008 року укладено ОСОБА_4 на придбання спірної квартири АДРЕСА_1, яка відповідно до договору купівлі-продажу була придбана у день укладення кредитного договору та договору іпотеки (а.с.30-35).

Згідно з довідкою, виданою КП «Житлосервіс «Оболонь» від 5 грудня 2014 року № 2367, реєстрація відповідачів за адресою спірної квартири була здійснена 26 червня 2008 року ( а.с .89).

За таких обставин, позовні вимоги про виселення відповідачів з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання суду, як на підставу відмови у задоволенні позову, на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є помилковим, оскільки зазначеним Законом не скасовано положень інших законів, якими передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок майна, переданого в іпотеку, та обов'язок звільнення жилого приміщення - предмета іпотеки, на яке звернуто стягнення.

Разом з тим, як встановлено судом, на час здійснення виконавчих дій по виконанню судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру набрав чинності Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Дія цього Закону поширюється і на правовідносини сторін, оскільки виселення є наслідком ухвалення рішення про примусове стягнення (без згоди власника) нерухомого житлового майна, отже рішення суду про виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Така ж позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 лютого 2016 року в справі №6-2947цс15.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою, та з відстроченням на підставі ст. 217 ЦПК України виконання цього рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Нарапович Оксани Дмитрівни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відстрочити виконання даного рішення на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: