Справа № 495/777/16-ц
30 червня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просив задовольнити, судове засідання провести у його відсутність, без фіксації технічними засобами та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
27 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість, щодо купівлі дачної ділянки №46 кооперативу «Чайка» с.Прибережне Білгород-Дністровського району, Одеської області.
27 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 в рахунок оформлення документів щодо купівлі дачної ділянки передав грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 на підтвердження отримання грошових коштів при свідках надав розписку про отримання завдатку у вказаному розмірі. Через деякий час позивач звернувся до відповідача з питань щодо оформлення документів на дачну ділянку на споруду, але відповідач повідомив, що документи на земельну ділянку та споруду не готові та відмовився від повернення завдатку у розмірі 1000 доларів США.
На підставі статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України та ч.3 ст.640 ЦК України такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації.
Частиною першою ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.
У разі коли сторони уклали договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Відповідно до ст.ст.1212, 1213 ЦК України, зазначені кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню.
Таким чином, аналізуючи зазначене, оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передані відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Статтею 509 ЦК України передбачено - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання - має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності до норм ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов - не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.2 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, при наявності його провини.
В звязку з неправомірними діями відповідача, позивач зазнав фізичного болю, було порушено нормальних спосіб життя, був змушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів, сплачувати грошові кошти про виклик відповідача через оголошення у пресі, суд вважає, що такими діями відповідач завдав моральну шкоду.
Суд встановлює розмір відшкодування морального збитку в сумі 5000 грн..
Керуючись ст.ст.15, 23, 546, 570, 657, 1167, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. (пять тисяч).
В іншій частині відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя