Провадження № 2-3862/16
Справа 760/7626/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді Кушнір С.І.,

при секретарі - Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.04.2016 р. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму встановленого законом, починаючи стягнення з дня розірвання шлюбу і до досягнення сином повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в серпні 2005 р. вона розірвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, з сином не бачиться, участі у його вихованні не приймає, життям сина не цікавиться. Дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, та просила задовольнити. Пояснила суду, що відповідач кошти на утримання дитини не надає.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2000 р., який було розірвано 02.07.2005 р., згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого 15.12.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи це тим, що з серпня 2005 р. шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, дитина мешкає з нею, відповідач не надає допомоги на утримання дитини, участі у його вихованні не приймає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналізуючи матеріали справи та пояснення позивачки щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина сторін, враховуючи, те що позивачка несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки, як встановлено судом, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Позивачем не надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з серпня 2005 р. по березень 2016 року, а відповідач ухилявся від їх сплати, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що у випадку зміни обставин, що мають істотне значення, зацікавлена сторона може звернутися до суду з вимогою про зміну розміру аліментів.

Судовий збір в сумі 551,2 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 224-226, 228, 294, 367 ЦПК України, ст.ст.180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.04.2016 р. та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551,2 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.І. Кушнір