Справа № 361/7366/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/2237/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 17.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та Громадської організації Садівниче товариство «Заліське» про захист особистих прав та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року розєднані поєднані в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Громадської організації Садівниче товариство «Заліське» про захист особистих прав та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власницею земельної ділянки із садовим будинком за адересою Київська обл., Броварський район, с. Богданівка, Садівниче товариство «Заліське», вул. Польова 4. Однак, відповідач ОСОБА_3 яка є власником земельної ділянки по вул. Дачна, 3, у тому ж Садівничому товаристві «Заліське», з систематично вчиняє дії, які порушують законне право позивача користування емельною ділянкою та порушує немайнові права, а саме - право на повагу до гідності та честі. Зокрема відповідач систематично поширює недостовірну інформацію викладаючи таку у заявах до різних державних органів, розголошуючи її на офіційних зібраннях, повідомляючи її третім особам. Правопорушення виявлено не було.

Просила визнати відомості поширенні на засіданні правління СТ «Заліське» такими, що не відповідають дійсності, зобовязати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом публічного вибачення на засіданні Правління СТ «Заліське».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить: скасувати ухвалу суду про розєднання позовних вимог та рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами по справі, які є сусідами в Садівничому Товаристві «Заліське», склалися неприязні стосунки, оскільки тривалий час відповідач звертається до різніх державних органів з заявами про проведення перевірок в звязку з розведенням позивачем на своїй ділянці тваринницького господарства.

За результатами перевірки вказаних звернень надавалися відповіді у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

18.07.2015 року на засіданні правління СТ «Заліське» протоколом № 8 розглянуто заяву ОСОБА_3 питання № 4 в звязку з порушеннями уставу з боку сусідки ОСОБА_4, а саме: «в течении 3 лет на своем участке Полевая 4 (6 соток) содержит домашнее хозяйство: утки, куры, индюки, кроли, свинью. Все это вызывает, на прилежащих территориях, сильный, вонючий запах. Кроме этого, такое количество животных это постоянный шум. По этому вопросу в 2003 году была создана комиссия из членов правления, которые подтвердили данные факты и выдали гражданке ОСОБА_5 предписание и предупреждение о том что она нарушает устав и права ближлежайших соседей». Виступили ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Як вбачається з потоколу № 8 питання № 4 в заяві ОСОБА_3 йдеться мова про неприємний сморід та галас від тварин яких утримує позивач, що відповідачу як сусідці позивача, створює некомфортні умови для проживання на садовій ділянці, та невиконання позивачем приписів та попередженнь щодо порушень прав сусідів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_3 є реалізацією передбаченого ст.40 Конституції України права на звернення, а доказів того, що звернення відповідача до органів державної влади викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а мало на меті поширення неправдивої інформації суду надано не було,

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснено у п. п.18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії (позови про захист честі та гідності) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, аналіз спірних правовідносин, фактичних обставин справи, дає підстави вважати, що у відповідача не було мети поширювати недостовірні відомості щодо особи позивача, оскільки, відповідач лише вказує на порушення своїх прав, зазначаючи, що дії позивача порушують її конституційні права та гідні умови на проживання, ці звернення було спрямовано на реалізацію своїх прав, містило в собі вимоги щодо вжиття певних заходів, а отже не може бути розцінене ані як неправдива інформація, ані як оціночне судження, висловлене у брутальній або іншій принизливій формі.

Крім того, у досліджених в судовому засіданні заявах відсутня пряма вказівка на якісь неправдиві відомості, які б порочили, чи принижували честь та гідність позивача, а лише викладенні факти, які на думку відповідача підлягають перевірці компетентними органами.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та вимоги про судові витрати, то вони не підлягають задоволенню, оскільки дана частина позовних вимог є похідною від вимог про захист честі, гідності.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що звернення ОСОБА_3 з заявами до компетентних органів та до Правління СТ «Заліське» з приводу дій ОСОБА_2 є реалізацією передбаченого ст.40 Конституції України права на звернення, а тому не є розповсюдженням неправдивих відомостей в розумінні ст.ст.200, 277 ч.1 ЦК України, оскільки критична оцінка певних фактів, думки, судження, припущення та ідеї не являються, розповсюдженням негативної інформації, і не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди та відмовив у задоволенні позову.

З таким висновками погоджується і колегія суддів.

Що стосується оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року про розєднання поєднаних в одне провадження позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Громадської організації Садівниче товариство «Заліське» про захист особистих прав та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, не доведеною, безпідставною, такою, що є винесеною із порушенням норм матеріального права, а тому не законною. Вважає, що суд не зазначив , які саме обставини ускладнюють розгляд справи, та які б могли створити необхідність розєднання позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Розєднуючи позовні вимоги у самостійні провадження, суддя обґрунтовував свої висновки тим, що спільний їх розгляд ускладнює вирішення справи по суті.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суддя дійшов вірного висновку про роз'єднання поєднаних в одному провадженні вимог до ОСОБА_3 та Громадської організації Садівниче товариство «Заліське» про захист особистих прав та відшкодування моральної шкоди, оскільки їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: