Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/963/16-ц
Провадження № 2/321/393/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

при секретарі Бородіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю. Батько дитини, ОСОБА_2, ніякої участі у його вихованні не приймає, вихованням сина не займається, не цікавиться його станом здоров'я, умовами проживання, матеріальної допомоги не надає. Вищенаведені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє уваги вихованню дитини, не забезпечує необхідними умовами життя, утримання, навчання та виховання, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_4 не з'явилися, але надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Сичова Л.А. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням не явки учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 9).

Згідно довідки Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 06 червня 2016 року, ОСОБА_3, 2012 року народження, фактично проживає зі своєю матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно довідки Комунального закладу «Михайлівський дошкільний навчальний заклад №2 «Теремок» №115 від 06 червня 2016 року, під час перебування дитини у вказаному дошкільному закладі батько жодного разу там не з'являвся, сина не приводив і не забирав, не відвідував батьківські збори (а.с. 12).

Згідно акту-обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1, складеному за результатами проведеного огляду житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у якому проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3, встановлено, що у вказаному будинку є газове опалення та всі інші умови для нормального розвитку та життєдіяльності дитини, яка забезпечена повністю одягом, взуттям, іграшками, має комп'ютер та планшет. Крім того, вказано, що батько дитини жодної участі у вихованні дитини не бере, не відвідує її, мешкає на території Росії (а.с. 13).

Відповідно до характеристики, виданої ОСОБА_1, 1989 року народження, вона має вищу педагогічну освіту, мешкає разом із сином та батьками за адресою: АДРЕСА_1. За місцем проживання характеризується позитивно, скарг з боку сусідів та мешканців селища у відношенні ОСОБА_1 не надходило, вона є гарною та відповідальною матір'ю, до кримінальної відповідальності вона не притягалася (а.с. 15).

Відповідно до довідки-характеристики № 329 від 06 червня 2016 року, ОСОБА_2 за час проживання на території Пришибської селищної ради показав себе з позитивного боку, спиртними напоями не зловживає, стосунків з раніше засудженими особами та особами, які ведуть аморальний спосіб життя не підтримує, скарг від сусідів та мешканців селища щодо нього не надходило.

Згідно висновку служби в справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації №01-14/288 від 04 липня 2016 року, ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідач вихованням дітей не займається, коштів на їх утримання не надає.

В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків.

Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам матері, а не дітей, які саме в цей час, з урахуванням віку, потребують захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дітей і стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів малолітніх дітей, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дітям спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_2 маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своїх дітей, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей, а саме: не проявляє до них ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча згідно вимог СК України має це робити.

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 131, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Запоріжжя, проживає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, почавши стягнення з 18 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 у прибуток держави судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник