Справа № 285/797/16-ц
провадження № 2/0285/695/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.07.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участю секретаря Музика Н.Ю., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило наступне:

- визнати право власності на обладнання: станок фрезерний ФСШ-1А, станок фугувальний 400 мм;

- витребувати у відповідача на свою користь основні засоби: станок фрезерний ФСШ 1А, інвентарний номер 248, станок фугувальний 400 мм, інвентарний номер 238;

- відшкодувати з відповідача неодержаний прибуток за 2014-2015 роки в сумі 67 980 грн.

Позов обґрунтували тим, що при перевірці комісією балансу товариства за 2014 рік було встановлено, що колишній його директор ОСОБА_5 (відповідач по справі), всупереч установлених правил та процедур вилучив з обліку підприємства та придбав для своїх виробничих потреб як фізичної особи-підприємця за власні кошти в сумі 5,5 тисяч гривень вищевказані основні засоби. Ці дії призвели до розпаду цеху по виробництву столярних виробів та скорочення робочих місць, внаслідок чого підприємство недоотримало 67 980 грн. неодержаного прибутку. На неодноразові письмові звернення про повернення обладнання, відповідач не відреагував, тому позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов, просили його задовольнити. Зазначили, що відповідач розпорядився майном, яке було придбано акціонерами позивача та зараховане у статутний капітал, без їхньої згоди, чим порушив норми Закону України «Про акціонерні товариства» та статуту ПАТ «Новоград-Волинськрембуд». Крім того, відповідач всупереч статуту розпорядився основними засобами підприємства без згоди наглядової ради.

Відповідач позов не визнав повністю, вказавши на його безпідставність та необґрунтованість. Пояснив, що 30.01.2014 року придбав у підприємства вищезазначені станки, сплативши за них 5500 грн. Таку суму складала їх залишкова вартість за даними бухгалтерського обліку. Станки були в неробочому стані. Відповідач мав намір їх відремонтувати та використовувати для власних потреб. Згодом, він визнав неможливим їх відновлення та продав як металобрухт. Статут ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» не містить обмежень щодо відчуження директором майна на свою користь. Вимоги статуту щодо погодження наглядовою радою акціонерного товариства значних правочинів не поширюються на відчуження спірних станків, у звязку з їх невеликою вартістю.

Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач під час свого перебування на посаді директора ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» з 20.12.2012 року по 01.07.2014 року (наказ № 9 від 20.12.2012 року «Про прийняття на роботу» копія а.с. 11 та наказ № 6 від 01.07.2014 року «Про звільнення» копія а.с. 12), 30 січня 2014 року придбав у ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» станок фугувальний за 1 500 грн. та станок фрезерний ФСШ-1А за 4 000 грн., що підтверджується видатковою накладною (копія а.с. 6) та квитанціями (копії а.с. 6). Цей факт був визнаний в судовому засіданні і позивачем, і відповідачем.

В той же час, позивач серед усіх визначених ст. 16 ЦК України способів захисту свого порушеного права обрав саме витребування майна з чужого незаконного володіння.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов є одним із основних способів захисту права власності, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

До умов предявлення віндикаційного позову належать такі:

1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю;

2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи;

3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним;

4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Частиною 2 статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з цим, позивач повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу, і сам позивач повинен підтвердити своє право власності на спірне майно надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, а також довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна та його перебування у володінні відповідача.

Спірні станки 1989 та 2003 років випуску згідно інвентаризаційного опису № 2 (а.с. 4-5) до відчуження були основними засобами ПАТ «Новоград-Волинськрембуд», стояли на балансі підприємства і використовувались у столярному цеху.

Разом з тим, суду не надано належних доказів на підтвердження права власності позивача та спірне майно (зокрема, документів про придбання станків).

Представники позивача визнали, що спірне обладнання було придбане відповідачем на підставі договору купівлі-продажу. Ця обставина підтверджується і доказами, наданими позивачем, зокрема витягом з акту перевірки балансової звітності позивача за 2014 рік, в якому спірні станки йменуються як «куплені відповідачем». Тобто, взаємні права та обовязки сторін виникли на підставі правочину (договору).

Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той же час, позивачем заявлено до відповідача саме віндикаційний позов про витребування спірного майна з його незаконного володіння, який за своєю юридичною природою має недоговірний характер та повязаний із захистом речових прав.

Відтак, обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав не відповідає правовій природі правовідносин, що склалися між ним та відповідачем, оскільки останні виникли на підставі укладеного правочину.

Договір купівлі-продажу спірних станків не визнаний судом недійсним, отже, - він у відповідності до ст. 204 ЦК України вважається правомірним.

Статтею 71 Закону України «Про акціонерні товариства» врегульовано порядок вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість посадової особи товариства.

Згідно ст. 72 Закону України «Про акціонерні товариства» правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

Позивачем у даній справі не було заявлено позовних вимог про визнання укладеного правочину недійсним/нікчемним із застосуванням наслідків його недійсності, визначених ЦК України, хоча право щодо уточнення/зміни позовних вимог розяснювалося представникам позивача. Це свідчить про безпідставність заявленої позовної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння.

З витягу з акту перевірки балансової звітності ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» за 2014 фінансовий рік (а.с. 3) вбачається, що відчуження станків відбулось із порушенням процедури, визначеної наказом Міністерства фінансів України за № 561 від 30.09.2003 року «Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів». Разом з тим, зазначений нормативно-правовий акт не містить імперативних норм щодо порядку та умов відчуження майна публічних акціонерних товариств.

Суду не надано контракт, який укладався з відповідачем як керівником підприємства та може містити обмеження щодо відчуження майна.

Суд також не може оцінити доводи позивача щодо невідповідності правочину з відчуження спірного майна порядку, визначеному пунктами 8.18 та 9.18.19 Статуту ПАТ «Новоград-Волинськрембуд», а саме: можливість укладання товариством правочинів за рішенням загальних зборів (якщо ринкова вартість майна становить 50 % і більше відсотків вартості активів за даними останньої фінансової звітності) або за рішенням наглядової ради (якщо ринкова вартість майна становить від 10 до 25 відсотків вартості активів), оскільки позивачем не заявлено вимог про визнання правочину недійсним. Крім того, позивачем не надано належних доказів про дійсну вартість станків та всіх активів товариства, а також на підтвердження факту перебування спірного майна у володінні відповідача на момент розгляду справи.

У звязку з вищевикладеним, суд відмовляє у задоволенні вимоги про витребування майна.

Безпідставною є і позовна вимога про стягнення з відповідача неодержаного прибутку в сумі 67 980 грн., оскільки, обґрунтовуючи цю вимогу, позивач послався на ст. 1166 ЦК України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), яка також має своєю сферою застосування царину зобовязань, що виникають виключно на позадоговірній основі.

Позивачем також не доведено суду неправомірність дій відповідача, що, на думку позивача, завдали шкоду останньому.

Згідно бухгалтерського обліку за 2013 рік від виробничої діяльності столярного цеху на рахунок позивача поступило 33 990 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (копії а.с. 7-8).

В судовому засіданні представники позивача вказали, що оскільки у 2014 та 2015 роках спірні станки у позивача були відсутні через їх незаконне відчуження відповідачем, столярний цех не міг отримувати прибуток, в результаті чого позивачем було упущено вигоду в сумі 67980 грн., виходячи із розрахунку: 33 990 грн. отриманого прибутку за 2013 рік помножено на 2 роки, коли прибуток не отримувався (2014 та 2015 роки).

Разом з тим, надані докази підтверджують лише доходи позивача від господарської діяльності у 2013 році.

Суд зазначає, що валовий дохід за минулі роки не може бути підставою для визначення втраченого прибутку, оскільки валовий дохід та прибуток не є тотожними економічними категоріями. У підсумковому вимірі прибуток є різницею між доходом та видатками (оплата праці, сировина, енергозатрати та інші). Позивачем не надано економічно обґрунтованого розрахунку втраченого прибутку.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд визнає позов безпідставним, а тому відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 10,11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2016 року.

Головуючий: А.В. Помогаєв