Справа № 755/6682/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: винести судове рішення, яким встановити час спілкування дитини з батьком з 19:30 кожного четверга до 8:30 кожного понеділка (включаючи ночівлю на цей час у нього), також під час першої половини зимових шкільних канікул, повного терміну весняних шкільних канікул та другої половини літніх шкільних канікул та зобов'язати ОСОБА_2 на виконання такого рішення; винести судове рішення, яким встановити час спілкування бабці ОСОБА_3 та діда ОСОБА_4 з його сином на період першої половини зимових шкільних канікул, повного терміну весняних шкільних канікул та другої половини літніх шкільних канікул та зобов'язати ОСОБА_2 на виконання такого рішення; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 551,21 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 Протягом останніх трьох років спільного проживання стосунки між ними суттєво змінилися. Відповідач почала часто йому брехати, лаялася, під різними приводами не ночувала дома, почала писати листи таємним незнайомцям (є і докази). Як з'ясувалося пізніше його дружина йому зраджувала. Він декілька разів намагався врятувати стосунки та родину від розпаду. Але після кожного разу запевнень з її сторони про те що вона хоче жити з ним, знову слідувала зрада. Зраджувала вона його з ОСОБА_6 Протягом вказаного періоду його дружина не працювала, та знаходилися на його повному забезпеченні. Починаючи з початку травня 2015 року його дружина, без його згоди та згоди його сина, забрала останнього та утримує його за наступною адресою АДРЕСА_1. Зроблено це було в край підступним шляхом, коли вона поїхала до своєї матері в м. Миколаїв на травневі свята. При цьому, разом з собою до м Миколаїв, вона взяла, не відомо в якій якості ОСОБА_6 Та по приїзду до м. Києва, - додому, де вони проживали на той час, вже не повернулася. Близько двох тижнів, вона не давала йому спілкуватися с сином, не повідомляла де він та не водила його до школи, де він мав надію його побачити. Його теща, також відмовлялася повідомити йому де його син. Як з'ясувалося пізніше його дружина та син проживали разом з ОСОБА_6 за наступною адресою АДРЕСА_1. Після переїзду до вказаної вище адреси йому на деякий час вдалося стабілізувати ситуацію та проводити час, виховувати сина в більш-менш спокійному режимі. Він був з сином більш - менш рівний час як і його дружина. Все почало змінюватися літом, коли син закінчив школу та восени, коли син пішов до школи. Наприклад літа 2015 року, вона також не давала можливості його дитині провести час з ним, та родичами. Крім того, з неясної для нього причини, вона постійно погрожує йому, що він більше не побаче свого сина, що вона позбавить його батьківських прав і т. інше. Такі погрози він отримував також і від його тещі ОСОБА_7 Більш того, він вже почав отримувати погрози фізичної розправи від її співмешканця ОСОБА_6, про що ним було зроблено відповідну заяву до Дарницького РОВД (реєстр. №ЄО 80714 від 09 листопада 2015 року). На його погляд така людина не може знаходитись поряд з його дитиною. Вважає, що така психологічна обстановка, яка склалася за місцем проживання його дитини (без його згоди) не є такою, що позитивно впливає на її психологічний стан. Важливо зауважити, і він з цього дуже переживає за свого сина, що в родині його дружини був суїцидальний випадок. На разі хоче зауважити, що літом його сина дружина, без погодження з ним, водила до психолога (з підставою на нічне нетримання сечі). Що і про що ще міг говорити, та вселяти ця людина він не знає. Але з літа, його син не може нормально спілкуватися ані з ним, ані з його родичами (бабця, дід і т.д.), коли поряд його дружина. Крім того, він вважає неприпустимим коли його син має вислуховувати історії, як дружина його зраджувала. Про це він також говорив йому під час спілкування. Вважає, що така поведінка його дружини формує в нього викривлене уявлення про порядність та сімейні цінності. Він спочатку учбового року не може відвести свою дитину до школи, т. як його дружина умисно не дає йому його форму та підручники. Це він не може зробити навіть з неділі на понеділок. Він не йде на загострення конфліктних ситуацій з його дружиною, так як останнім часом вона себе не контролює та час від часу може зриватися на крик. Щоб він не сперечався з дружиною просить його і син, який також говорить, що мама зразу починає кричати, коли останній намагається підняти питання щодо спілкування з ним. Також, вважає за необхідне зауважити, що його дружина також перешкоджає спілкуванню не тільки йому, але й його мамі (ОСОБА_3.) - бабці ОСОБА_5 Вона (бабця), наприклад, не змогла, провести час з його дитиною і його мама (бабця ОСОБА_5), яка перебувала з 10 листопада 2015 року - по 16 листопада 2015 року в м. Київ. При цьому, зважаючи, на дуже тісні зв'язки між нею та онуком, останній дуже хотів провести з нею час, коли вона була в м. Київ. Але його дружина не дала можливості зустрітися та просто вимкнула телефон ОСОБА_5 та свій, виходячи на зв'язок лише час від часу. Про факт обмеження спілкування з онуком його мамою (ОСОБА_3.) було подано відповідну заяву до Керівника служби у справах дітей Дарницької р-ної в м. Києві державної адміністрації. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він вимушений був звернутися з численними заявами до органу опіки та піклування у захисті сімейних справ та інтересів щодо недопущення порушень його прав та прав його дитини на спілкування, виховання тощо. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №775 від 10 грудня 2015 року було зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванням з ним. Але відповідач ігнорувала таке рішення та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином. Відповідача викликали до органу опіки та піклування, проводили з нею бесіди, але вона впевнено продовжувала стояти на своєму - не дам спілкуватися з дитиною і все. Що цікаво, у відповідача немає обґрунтованої відповіді, чому саме вона не дозволяє йому зустрічатися з сином, тобто складається враження що все це робиться просто так. В останній час вона дозволила зустрічатися сину, але тільки на один - два дні. Це обмежує його права щодо дитини передбачені ст. 141 п.1, ст..142 п.1, ст. 153 п.1 СК України. Взагалі складається враження, що дитина - це її "особиста річ", моя і нікому її не дам! Зараз вони проживають окремо, син проживає зі своєю матір'ю. Крім того, на сьогоднішній час в Дніпровському районному суді м. Києва (м. Київ, вул. Кошиця, 5) розглядається справа №755/19373/15-ц, про його з дружиною розлучення. На цей час не існує будь-яких випадків, коли закон обмежує його право на спілкування з дитиною. Він неодноразово звертав увагу як його дружини так і органів опіки, що у разі коли його син жив би з ним то він гарантував би вільне спілкування його сина з його дружиною. Він не має наміру, навіть не зважаючи на вищесказане, мститися їй у спосіб обмеження її спілкування з дитиною, як це робить вона. Вважаю, що не дивлячись на ситуацію, що склалася, його сину потрібна рівноцінна увага як його матері так і батька, аби уникнути стресів та стати нормальною, самостійною та життєрадісною людиною. На що його дружина йому відповідала, що вона буде вести себе так як вважає за потрібне і у разі його не згоди, він може звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з квітня-травня 2015 року їхня з відповідачем дитина - ОСОБА_5 проживає окремо від нього. Він намагався домовитися з дружиною, щоб бачити сина нарівні з нею, але вона не погоджувалася. Він неодноразово звертався до служби у справах дітей з цього приводу, але жодної реакції на його заяви немає. При цьому, відповідач зазначила, що якщо його не влаштовують часи зустрічі з сином, він може звернутися до суду. Зазначив, що у дитини могли навіть забирати телефон, не водити до школи, аби він не бачився з дитиною. На зимові канікули йому не давали можливості бачити сина. По місяцю, півтора місяця він міг не бачити сина. Зазначив, що їхня дитина відвідує секції по футболу з осені 2015 року та боксу, при цьому його графік дозволяє йому відводити сина на секції. З кінця літа 2016 року він відвідував заняття сина по футболу, був на змаганнях сина, правда не їздив на виїзні збори. Також, син відвідував до грудня 2015 року секцію по карате, яку оплачував саме він. Проте, відповідач сказала, що у сина немає досягнень у карате та питання спорту буде вирішувати саме вона. Крім того, він цікавиться досягненнями сина у школі, вивчав його домашні завдання, знає, що син вивчає наступні предмети: літературу, математику, українську мову, інформатику, англійську мову. Зазначив, що під час засідання служби у справах дітей не йшло мови про те, що у дитини забирають телефон чи не допускають його до нього, було поставлено питання щодо побачень з сином по вечорам після школи та на вихідні дні на футболі в присутності матері.

Представник позивача в судовому засіданні позв підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що вони проживали в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_2, та в березні 2015 року вони прийняли рішення проживати окремо. У позивача була ще одна квартира, однак він не дозволив туди переїхати. На травневі свята 2015 року, вона з дитиною та своїм молодим чоловіком, поїхали у гості до її матері в м. Миколаїв. Коли вони поверталися, то син не захотів повертатися в однокімнатну кватиру, у зв`язку з чим було прийнято рішення, погоджене з сином, що вони переїжджають. Коли вони перестали проживати спільно з позивачем, то останній бачився з сином з п'ятниці по неділю, проте йому було некомфортно спілкуватися з нею, тому вона була вимушена по п'ятницям в школу привозити сину чемодан речей, форму на тренування, змінну одежу, підручники. При цьому, коли син був у батька на вихідних, батько не завжди контролював уроки сина. Зазначила, що вона працююча мама, протягом робочого тижня займається вихованням та уроками сина, возить його на тренування, та на вихідні також хоче проводити час з сином та спілкуватися з ним. У зв`язку з чим, вважає, що запропонований позивачем формат його спілкування з сином є обмеженням її прав. Щодо ненадання сину телефону пояснила суду, що у сина були зауваження в щоденнику, оскільки він грав в телефон на уроці, у зв'язку з чим вона обмежила можливість брати телефон. Щодо надання можливості сину спілкуватися з батьком на канікулах зазначила, що не може прогнозувати канікули дитини, так як він займається футболом, їздить на змагання до інших міст, зокрема був у Вінниці. Якщо ж змагання припадають на вихідні позивача, то останній не приїздить. В червні, коли був футбольний матч, батько не приїхав до сина. В липні вона відвезла сина на відпочинок в Карпати, де вони перебували три тижні, при цьому батько навіть не телефонував сину. Вона відвідує всі збори сина, школа та секції сплачуються нею. У позивача офіційна заробітна плата складає 2500 гривень, а розмір аліментів, що він сплачує на утримання сина, становить 600 гривень. Зазначила, що батько не відвідує секції сина, не знає навіть яке взуття необхідно сину на футбол, не знав та не знає тренера по футболу, лише просив його номер телефону, на що вона відповіла відмовою, оскільки тренер був у відпустці та не знає батька, при цьому вона запропонувала позивачу самостійно приїхати на тренування та поговорити з тренером особито. Вона ніколи не перешкоджала спілкуванню сина з батьком, син після відпочинку в Карпатах їздив до Харкова до родичів позивача. Лише коли позивач хотів забрати сина на ночівлю з якимось своїми друзями, вона дійсно не дозволила, оскільки не знає, що це за друзі. Так, позивач може приїздити до сина, наприклад, під час його навчання, коли саме позивачу зручно та його не цікавить чи має син на це час. Також, зазначила, що стабільно тиждень через тиждень позивач спілкується з сином, забирає його на ночівлю, не було жодного разу того, що син підряд дві-три неділі не перебував з батьком. Щодо побачень сина з бабусею та дідусем зазначила, що дитина їздила до них у гості, а бабуся приїздила до школи дитини та під час занять навіть ховалася. Вона категорично заперечує проти позову, оскільки жодного разу не чинила батьку перешкод у спілкуванні з сином, а батько жодного разу не звернувся до неї з проханням встановити час зустрічей з сином. Позивач штучно створює конфліктні ситуації оскільки вважає, що він має право забирати сина коли хоч саме він, при цьому ігноруючи потреби сина, який навчається у школі, відвідує секцію карате та футболу.

Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без участі їхнього представника та винести рішення з максимальним врахуванням законодавства та інтересів дитини.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, батьками якого записані - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на чинення відповідачем перешкод у спілкуванні його з сином, що проявляється в обмеженні побачень з сином, неможливості позивача бачитися з сином, при цьому він неодноразово з цього приводу звертався до відповідного органу служби у справах дітей.

Так, дійсно 24 листопада 2015 року, 30 листопада 2015 року, 07 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року, 27 січня 2016 року, 18 лютого 2016 року, 10 березня 2016 року позивач звертався до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із відповідними заявами про визначення місця проживання сина з ним та відповідного реагування на ситуацію, що склалася у взаємовідносинах між ним та матір'ю сина (а.с.8-14). При цьому, суд звертає увагу на те, що усі зазначені звернення зведені до того, що позивач спілкувався з дитиною у меншому часі, ніж він бажав. При цьому, будь-яких доказів чинення відповідачем перешкод у зустрічах батька з сином, ні до заяв, ні в судовому засіданні до матеріалів справи, позивачем долучено не було.

Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 775 від 10 грудня 2015 року «Про визначення місця проживання дитини», місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визначено з матір'ю, ОСОБА_2 При цьому, зобов'язано матір дитини, ОСОБА_2, не чинити перешкод у спілкуванні батька, ОСОБА_1, з дитиною, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини, ОСОБА_1 Зобов'язано батька дитини, ОСОБА_1, брати участь у вихованні дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1).

При цьому, під сімейним вихованням розуміється взаємодія батьків з дітьми, яка ґрунтується на родинній близькості, любові, турботі, повазі і захищеності дитини, сприяє створенню сприятливих умов для задоволення потреб у повноцінному розвитку і саморозвитку особистості дитини. Характерною ознакою сімейного виховання виступає перш за все наявність природної теплоти, любові і сердечності в сімейному спілкуванні і відносинах, що служить могутнім фундаментом для морально-емоційного виховання дітей, можливість зменшення негативного впливу несприятливого середовища для виховання дитини, його повноцінного розвитку і виховання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, з викладених норм чинного законодавства вбачається, що у разі невиконання рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, один із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод і спілкуванні з дитиною. При цьому, однією із умов є чинення один із батьків перешкод іншому у спілкуванні з дитиною та невиконання рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (18 квітня 2016 року згідно штампу вхідної кореспонденції суду) будь-яких висновків про визначення участі позивача у вихованні дитини службою у справах дітей із встановленим способом участі позивача у вихованні сина прийнято не було. Відповідний висновок про визначення участі батька, ОСОБА_1, у вихованні дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 № 101-7258/03, згідно якого визначено позивачу участь у вихованні його дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши йому наступний час спілкування із сином: у будні дні - з урахуванням думки дитини та за попередньою домовленістю між батьками; II, IV вихідні місяця з 19.30 години п'ятниці до 08.30 години понеділка; половина шкільних канікул - за попередньою домовленістю між батьками, було надано Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією лише 10 серпня 2016 року, що свідчить про відсутність підстав вважати, що на час звернення позивача із даним позовом взагалі існували будь-які перешкоди у його спілкуванні з сином з боку відповідача. Крім того, згідно складеного в подальшому висновку, 27 липня 2016 року спеціалістами служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було заслухано думку самої дитини ОСОБА_5 Під час бесіди встановлено, що хлопчик не заперечує проти побачень з батьком, однак хотів би, щоб зустрічі відбувались з урахуванням його графіку навчання у школі, тренувань з футболу та боксу і не з четверга, як просить тато, а з п'ятниці, коли закінчиться начальний тиждень і хлопчик буде більш вільним. Крім цього ОСОБА_5 зазначив, що коли він просить маму відпустити до тата, то у цьому йому ніразу ніхто не відмовив. При цьому, зазначено, що до органу опіки та піклування Дарницького району м. Києва ОСОБА_1 не звертався зі зверненням щодо визначення його участі у вихованні сина.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивачем не доведено факту чинення йому будь-яких перешкод у спілкуванні з сином з боку відповідача, враховуючи те, що сама дитина стверджує про те, що мати не забороняє йому бачитися з батьком, при цьому будь-яких належних доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо недопущення спілкування сином з батьком, позивачем не надано. Крім того, позивачем також не доведено факту невиконання відповідачем висновку про визначення його участі у вихованні дитини від 10 серпня 2016 року, щоб свідчило про порушення його прав та інтересів з боку відповідача в частині участі у вихованні сина. При цьому, подані заяви до служби у справах дітей з боку позивача містили лише прохання визначення місця проживання дитини, що було здійснено на підставі розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, та прийняття заходів щодо спілкування батька з сином, проте визначення способів участі його у вихованні сина останнім заявлено не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, судом не вбачається підстав для встановлення часу спілкування дитини з батьком у визначений позивачем спосіб, оскільки запропонований позивачем спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не тільки порушуватиме права матері дитини, відповідача у справі, а й не відповідає волі самої дитини, може призвести до порушення його графіку навчання у школі, тренувань з футболу та карате.

Щодо заявлених позовних вимог про встановлення часу спілкування ОСОБА_5 з бабцею ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_4, то останні не підлягають задоволенню, оскільки статтею 257 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі чинення бабі, діду перешкод у спілкуванні з онуками, останні мають право на звернення до суду із відповідним позовом.

Так, статтею 257 Сімейного кодексу України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Таким чином, з позовом про визначення участі у вихованні онука мають звертатися безпосередньо дід або баба у разі чинення з боку батьків будь-яких перешкод у спілкуванні з онуком, що було також роз'яснено ОСОБА_3 листом Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 20 листопада 2015 року (а.с.15).

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не представляється за можливе.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 141, 150, 157 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст.ст. 10, 11,15, 59-61, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: