Справа № 477/759/16-ц
Провадження № 2/477/567/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за час затримки у проведенні розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із цією позовною заявою, в якій просить про стягнення заборгованості із заробітної плати з відповідача в сумі 13324 грн., компенсації за невикористану відпустку та компенсації за час затримки у проведенні розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що наказом №74-00 від 25.06.2015 був прийнятий на роботу до ТОВ «Логістік МТС»на посаду водія - автотранспортного засобу автомобільного підрозділу у місті Миколаєві.

05.03.2014 року Позивач був звільнений із займаної посади на підприємстві Відповідача на підставі наказу № 498-00 за ст. 38 КЗпП.

В день звільнення з роботи, Позивачу видано трудову книжку.

Проте, Відповідач, а ні в день звільнення, ані наступного дня не надав позивачу, як довідки про середній заробіток і про розрахунок сум належних при звільненні, так і не здійснив безпосередню виплату сум належних при звільненні позивачу.

Позивач відпрацював на підприємстві боржника більше двох місяців, тому вважає, що при звільненні мав право на одержання грошової компенсації за всі дні не використаної відпустки.

Позивач стверджує про наявність спору і розміру належних йому сум при звільненні, що не були сплачені Відповідачем, в розмірі 13324 грн., а саме:

26.06.2014 року (транспортна накладна 005186) перевезено вантаж 35 т050 кг на відстань 223 км, з чого несплачена сума становить 781 грн.;

02.08.2014 року (накладна 117069), вантаж вагою 44 т400 кг, відстань 480 км, несплачена сума 2131 грн.;

06.08.2014 року (накладна 018699) вантаж вагою 43 т 700 кг., відстань 645, несплачена сума 2818 грн.;

09.09.2014 року (накладна 114466) вантаж вагою 39 т. 640 кг., відстань 295, несплачена сума 1169 грн.;

13.08.2014 року (накладна 014520) вантаж вагою 45 т. 980 кг., відстань 510, несплачена сума 2344 грн.;

16.08.2015 року (накладна 113026) вантаж вагою 44 т. 780 кг., відстань 400, несплачена сума 1791 грн.;

20.08.2014 року (накладна 248976) вантаж вагою 50 т. 160 кг., відстань 235, несплачена сума 1178 грн. (всього 13324 грн.).

За цих обставин, позивач вважає, що відповідач зобовязаний був під час звільнення здійснити з ним розрахунок в тому числі і за вказані відрядження в сумі 13324 грн., а також здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку.

Окрім того, позивач просить про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні.

Також позивач просить про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав та пояснив про вищевикладене. Також просив при визначенні середнього заробітку за час затримки виплати належних ОСОБА_3 при звільненні сум, просив врахувати, що позивач звільнився 03.09.2014 року, в день звільнення працював, однак розрахунок суми, що не оспорюється сторонами з ним проведено пізніше.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, пославшись на проведення повного розрахунку із позивачем при його звільненні, шляхом переведення заробітної плати на його особову картку. При цьому вказувала, що оплата праці позивача проводилася не за тарифом за кілометраж поставки, а відповідно до окладу згідно зі штатним розписом, як то передбачено умовами договору із ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, та не оспорюється представниками сторін, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до ТОВ «Логістик МТС» згідно наказу №74-ОС від 25.06.2014 року (а.с. 26) та звільнено за його власним бажанням 03 вересня 2014 року наказом № 498-ОС (а.с. 27).

Згідно наказу від 25.06.2014 року № 75-ОС на ОСОБА_3 також було покладено обовязки експедитора з доплатою 100 грн. на місяць (а.с. 26).

В той же час, пояснення ОСОБА_3 щодо наявності підстав для виплати йому заробітної плати за перевезення вантажу згідно його ваги та кілометражу, що зазначені ним у позовній заяві, спростовуються змістом вищевказаного наказу про його прийняття на роботу.

Так, зі змісту вказаного наказу (а.с. 25), ОСОБА_3 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів автотранспортного підрозділу в місті Миколаєві з 25 червня 2014 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом на умовах неповного робочого дня тривалістю 4 робочих години з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

Про прийняття позивача на роботу на таких умовах за його на те згодою, слідує з заяви ОСОБА_3 від 25.06.2014 року (а.с. 66).

Розмір посадових окладів працівників на ТОВ «Логістик МТС» встановлено наказом директора товариства від 25 червня 2014 року та згідно якого водій автотранспортних засобів автотранспортного підрозділу в м. Миколаєві має посадовий оклад 1218 грн. (а.с. 24).

За такого, вимоги ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати за здійснені перевезення в інший спосіб, ніж то передбачено умовами договору про прийняття на роботу, суперечать положенням ст. 21 КЗпП та умовам укладеного між сторін трудового договору.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з приписами частини 2 зазначеної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що на підтвердження вказаних вимог (стягнення заборгованості із заробітної плати) суду не надано будь-яких доказів, у їх задоволенні належить відмовити.

В той же час, зі змісту наказу про звільнення ОСОБА_3 від 03.09.2014 року, вбачається, що позивач працював в день звільнення (а.с. 27.)

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Зі змісту розрахункового листа за вересень 2014 року вбачається, що розрахунок належних ОСОБА_3 при звільненні сум (за вересень 2014 р.) здійснено лише 22.09.2014 року (а.с. 28).

За вищевказаного, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП ОСОБА_3 має право на виплату відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку належних йому при звільненні сум.

Так як позивача звільнено з займаної посади 03.09.2014 р., який вважається останнім його робочим днем, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.09.2014 року по 22.09.2014 року.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

За вказаного середньоденний дохід позивача слав 40,08 грн. (а.с. 29, 73), що обчислюється як 921,94 грн. заробітна плата за два останні місяці, що передували дню звільнення / 23 робочих дні у серпні та вересні 2014 року.

З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачеві при звільненні сум склав 480,96 грн. ( 40,08 грн. середньоденного доходу х 12 робочих днів затримки виплати).

Про застосування при розрахунку робочих днів також слідує з пункту 8 вказаного Порядку та розяснено у правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 21.01.2015 по справі № 6-195цс14.

Щодо вимог позивача про виплату компенсації за невикористану відпустку, то з розрахункового листа за вересень 2014 р. слідує про нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку за 5 днів в сумі 116,25 грн. (а.с. 28), за такого ці вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про стягнення з ТОВ «Логістик МТС» витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн., то відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначення окремим процесуальним діям, наведеним у вищевказаному Законі, за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до п.48 даної Постанови, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що суду не надано будь-яких доказів з розрахунку витрат на правову допомогу, а також документального підтвердження проведення ОСОБА_3 їх оплати представнику, то суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог.

Відповідно до приписів ст. 4, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «Логістик МТС» на користь держави судові витрати судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 20 грн. (480,96 грн.х100/12324 грн. = 3,6 %; 551,20 грн. х 3,6%).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 13324 грн., компенсації за невикористану відпустку, а також стягнення витрат на правову допомогу, - відмовити.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» на користь ОСОБА_3 - 480 (чотириста вісімдесят) грн. 96 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» на користь держави судовий збір в сумі 20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 липня 2016 року.

Суддя Л.М.Семенова