АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

17 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» до ОСОБА_1 про розірвання попередніх договорів купівлі-продажу,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ», третя особа: ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує право,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 11 серпня 2016 року,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати попередні договори купівлі-продажу, укладені між ним та відповідачем 23.10.2014 р., посилаючись на те, що відповідач не дотримується умов договорів.

У червні 2016 р. відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив зобов'язати ТОВ «БВК УРБІ» припинити дії, які порушують його права, оскільки відмова товариства від прийняття виконання за попередніми договорами є незаконною.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 р. основний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні основного - відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання попередніх договорів купівлі-продажу, позивач посилався на те, що 23.10.2014 р. він уклав зі ОСОБА_1 попередні договори, відповідно до яких сторони зобов'язувались в строк до 31.03.2017 р. укласти договір купівлі-продажу: кв. АДРЕСА_1 за ціною 780 000 грн., на забезпечення виконання якого ОСОБА_1 мав сплатити суму 772 000 грн. до 20.12.2014 р. та кв. АДРЕСА_2 за ціною 877 500 грн., на забезпечення виконання якого ОСОБА_1 мав сплатити суму 868 725 грн. до 20.12.2014 р. Оскільки ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати вказаних сум, позивач направляв йому листи 05.03.2015 р., однак кошти сплачені не були, а тому позивач просив розірвати договори.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив зобов'язати ТОВ «БВК УРБІ» припинити дії, що порушують його права та прийняти від нього виконання попередніх договорів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 р. основний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Задовольняючи позов ТОВ «БВК УРБІ» та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ТОВ «БВК УРБІ» вимоги щодо розірвання попередніх договорів є обґрунтованими внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, а надана ним квитанція про сплату 31.10.2015 р. 8 775 грн. не є доказом належного виконання зобов'язання.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 651 ЦК України.

Доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

В своїх поясненнях в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що між ТОВ «БВК УРБІ», директором якого є ОСОБА_3 та ТОВ «Тендертрейдбуд», засновником та директором якого він є, існували з липня 2014 р. договірні відносини і саме ОСОБА_3 запропонував йому розрахуватись за придбане будівельне обладнання майновими правами на окремі квартири, які будуть збудовані ним як генеральним підрядником і після завершення будівництва вони укладуть основні договори купівлі-продажу. При цьому між ними було досягнуто домовленість, що після поставки всього будівельного обладнання в грудні 2014 р. вони підпишуть тристоронній договір про відступлення та зарахування зобов'язань, однак в подальшому ОСОБА_3 відмовився від цих домовленостей, ухилявся від зустрічей та відмовився отримати влітку 2015 р. частковий платіж на виконання договорів. Однак вказані заперечення не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заявленого основного позову, оскільки попередні договори укладались між ТОВ «БВК УРБІ» та ОСОБА_1 як фізичною особою і він визнав, що мав намір придбати квартири для себе особисто.

Доказів того, що ОСОБА_3 як директор ТОВ «БВК УРБІ» ухилявся від отримання коштів, які мали бути сплачені до 20.12.2014 р., матеріали справи не містяться. Зазначена ОСОБА_1 сплата 16 000 грн. на виконання попередніх договорів не може бути визнана як належне виконання взятого на себе обов'язку. Тому відмова позивача від отримання цих коштів не може розглядатись як позбавлення відповідача можливості виконати умови договорів.

Також є необґрунтованим посилання апелянта на те, що лише порушення зобов'язань по укладанню в 2017 р. основних договорів купівлі-продажу може свідчити про недосягнення мети попередніх договорів та бути підставою для їх розірвання, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України в зазначеному випадку зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, а чинним законодавством не передбачено виключення щодо застосування наслідків, закріплених в ст. 651 ЦК України щодо попереднього договору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/33010/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12949/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.