Справа № 658/554/16-ц
(провадження № 2/658/393/16)
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.,

за участю секретаря Завізьон С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки в квартирі та визнання права власності,

встановив:

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання частки в квартирі та визнання права власності.

Вимоги мотивовано тим, що померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно з яким заповідала позивачам частку вказаної квартири. Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно - частика в зазначеній квартирі. Спадщина позивачами прийнята шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після його смерті залишилося спадкове майно - частка квартири. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв відповідач.

На теперішній час позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, оскільки у нотаріуса відсутні повноваження щодо визначення частки померлого у спільній власності, тому позивачі змушені звернутися з вищевказаним позовом до суду.

Вважають, що частка кожного з власників квартири становить 67/100 частки квартири - ОСОБА_5 (свідоцтво про право власності на квартиру та договір довічного утримання) та 33/100 частки квартири - ОСОБА_6 (свідоцтво про право власності на квартиру).

За вказаних обставин позивачі просять визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 померлої ОСОБА_5 становили 67/100; померлого ОСОБА_6 становили 33/100. Визнати за позивачами по 1/3 частки кожному право власності в порядку спадкування на 67/100 частки квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивача не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач до суду повторно не з'явилася оповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від неї не находило.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 1989 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за № 54 (а.с. 139 зв.).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1996 року Каховським ремонтно-транспортним підприємством, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, без виділення часток належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 47.8 кв. м. (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 2 ч. 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 47.8 кв. м. на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому їх частки у праві власності на цю квартиру є рівними, тобто кожен з них є власником 1/2 частини квартири.

Як вбачається з договору довічного утримання від 14 вересня 2000 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом, однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 25,0 кв. м., житловою площею - 17,8 кв.м., що належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності виданого Каховським ремонтно транспортним підприємством 10 жовтня 1994 року за розпорядженням № 95-в, зареєстрованого в Каховському БТІ за № 4554/22 передана ним у власність ОСОБА_5, в свою чергу ОСОБА_5 зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_7 Вказаний договір був зареєстрований в Каховському БТІ (а.с. 25, 25 зв.).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте під час шлюбу належить чоловіку та жінці на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку.

Постановою Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них.

Таким чином суд не приймає до уваги доводи позивачів про те, що частка квартири, яка набута ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання, площею 25 кв.м. є об'єктом особистої власності ОСОБА_5, як такі що не ґрунтуються на законі.

За вказаних обставин, а також враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд вбачає, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 25,0 кв. набута ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання під час шлюбу, тому вона є спільною сумісною власності подружжя, у зв'язку з чим частки у вказаній квартирі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були рівними і складали по ? кожному з подружжя.

Як вбачається з технічного паспорту, складеного 19 квітня 2011 року, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площею: 17,8 кв.м.; 16,8 кв.м.; 17,2 кв.м. Загальна площа квартири складає 72,8 кв.м. (а.с. 29 - 30).

Отже, за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право власності на вказану квартиру вцілому і їх частки виходячи з рівності часток закріплених в ЦК України складали по 33/100 частки ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва та по 17/100 частки ОСОБА_5, ОСОБА_6, що в сумі складає по ? частки квартири вцілому (33/100+17/100).

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Каховської державної нотаріальної контори, згідно з яким ОСОБА_5 заповіла всю належну їй на праві власності частку квартири АДРЕСА_1 в рівних частках позивачам ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а. с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, про що зроблено актовий запис за № 206 (а.с. 24).

Після її смерті відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_5 є: ОСОБА_1, прізвище змінено з ОСОБА_8 на Бабій, відповідно до свідоцтва про одруження (а.с. 16); ОСОБА_3; ОСОБА_9.

Крім того, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 за законом є ОСОБА_6, який прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_10 від 12 грудня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 з посиланням на те, що в поданих заявником правовстановлюючих документах, необхідних для вчинення вказаної нотаріальної дії відсутнє посилання на відповідну частку нерухомого майна, яка належить померлій (а.с. 28).

02 вересня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Корня Т.І., за умовами якого все належне йому на праві приватної власності майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_12 (а.с. 141).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений відповідний актовий запис № 150 (а.с. 135).

Як вбачається з копії спадкової справи № 39/2011, що заведена після смерті ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_4 (а.с. 134).

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, визначеному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи ту обставину, що судом визначено частки квартири за померлою ОСОБА_5, отже підстави для відмови у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі відпали, а також те, що спір про право відсутній, тому позов в частині визнання за позивачами права власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Право на спадкування позивачі можуть реалізувати шляхом звернення в установлений законом спосіб до нотаріальної контори та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, враховуючи, що даним рішенням частка спадкодавця визначена.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 16, 355, 368 - 370, 372, 1218, 1226, 1233, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 5 - 8, 57 - 60, 212, 213 - 215, 222 - 223, 226, 228 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки в квартирі та визнання права власності задовольнити частково.

Визначити, що частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними і становили по ? частки кожному.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Суддя І.Г. Батовріна