У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив визначити йому часи спілкування із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з правом відвідування місця проживання позивача, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів без присутності відповідача, а саме: два рази на місяць у будній день за попередньою домовленістю між батьками з повідомленням не пізніше, ніж за добу, з 17 год30 хв до 19 год30 хв; кожної другої та четвертої суботи місяця з 12 год до 18 год, в день народження дитини 18 листопада кожного року з 12 год до 16 год; а Новий рік 2 січня кожного року з 13 год до 17 год, у дні релігійних свят (Різдво Христове, Великдень, Трійця) кожного року з 13 год до 17 год. Просив також визначити йому один місяць влітку кожного року з метою оздоровлення дитини з можливістю виїзду за межі м. Дніпропетровська за попередньою домовленістю між батьками з повідомленням відповідача про місце їх перебування та без її присутності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 10 серпня 1996 року перебував з ОСОБА_4 у шлюбі, який розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю.

З часу припинення спільного проживання із ОСОБА_4 він безперешкодно 2-3 рази на тиждень проводив час із сином, а саме: в будні дні - з 17 год30 хв до 20 год, у вихідний день суботу - з 12 год до 18 год.

Після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною і такі зловживання матір'ю своїми батьківськими правами призводять до погіршення його відносин із сином та позбавляють останнього батьківської уваги, яка йому необхідна.

Після неодноразових спроб вирішити ситуацію мирним шляхом він 21 травня 2014 року звернувся до органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Розпорядженням Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року визначено час спілкування батька із сином один раз на місяць у вихідний день (за домовленістю) з 12 год до 18 год у присутності матері ОСОБА_4 або у присутності бабусь - ОСОБА_6 чи ОСОБА_7, а також зобов'язано ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином.

Вважає, що вказане розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам дитини, оскільки він, як батько, бажає брати активну участь у вихованні сина, ніколи не ухилявся від надання матеріальної допомоги на його утримання. Крім того, відсутні будь-які докази на підтвердження того, що його спілкування з сином завдає шкоди останньому.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 23 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_3 часи спілкування з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, один раз на місяць - у вихідний день (за домовленістю) з 12 год до 18 год у присутності матері ОСОБА_4 або бабусь ОСОБА_6 чи ОСОБА_7

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та підтриманні родинних відносин із сином.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року змінено та встановлено інший порядок спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: два рази на місяць у будній день за попередньою домовленістю між батьками із повідомленням не пізніше, ніж за дві доби, за місцем проживання дитини без присутності відповідача з 18 год до 19 год, а у літній час (червень, липень, серпень) - з 17 год30 хв до 19 год30 хв з правом відвідування місця проживання позивача, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів у присутності відповідача; кожну другу та четверту суботу місяця з 12 год до 18 год з правом відвідування місця проживання позивача, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів без присутності відповідача; 2 січня кожного року з 13 год до 17 год з правом відвідування місця проживання позивача, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів без присутності відповідача; на свято Різдва Христового 7 січня кожного року з 13 год до 17 год з правом відвідування місця проживання позивача, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів без присутності відповідача; один місяць влітку кожного року з метою оздоровлення дитини з можливістю виїзду за межі м. Дніпропетровська за попередньою домовленістю між батьками та повідомленням відповідача про місце їх перебування без присутності відповідача.

Скасовано рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та підтриманні родинних відносин з сином.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 10 серпня 1996 року до 11 червня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року визначено час спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, один раз на місяць у вихідний день (за домовленістю) з 12 год до 18 год за присутності матері ОСОБА_4 або бабусь - ОСОБА_6, ОСОБА_7 Зобов'язано ОСОБА_4 не створювати перешкод та не перешкоджати батьку ОСОБА_3 спілкуватися і підтримувати родинні відносини з сином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ч. 1 ст. 153 СК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на стан здоров'я дитини та її психічний стан, спір між сторонами підлягає вирішенню у запропонований розпорядженням Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року спосіб, яке не скасовано у визначеному законом порядку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та встановивши час щомісячних побачень батька з дитиною у будні та вихідні дні, на свята та на час літніх канікул, апеляційний суд виходив із того, що витребуваний апеляційним судом висновок органу опіки та піклування, який є тотожним за змістом розпорядженню Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року, відповідає інтересам дитини лише в частині вказівки на необхідність участі батька у вихованні дитини. З огляду на обов'язок того з батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, відсутність належних та допустимих доказів про існування будь-яких проблем у спілкуванні між ними, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обраний судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином сприятиме найкращим інтересам дитини.

Такий висновок апеляційного суду відповідає нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Обгрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд дав належну оцінку розпорядженню Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року та висновку органу опіки та піклування, дослідив протокол психодіагностичного обстеження дитини від 17 червня 2014 року та дійшов висновку про те, що ці докази не є достатньою підставою для визначення порядку спілкування батька з дитиною виключно у присутності матері чи бабусь.

У справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 10 грудня 2008 року) зазначав, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Ухвалюючи рішення у справі, яка розглядається, суд має виходити з найвищих інтересів дитини. Водночас, суд має з'ясувати належним чином обставини, які входять до предмета доказування у справі.

З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд належним чином мотивував своє рішення про встановлення конкретного порядку та часу спілкування батька з сином, врахував відсутність належних та допустимих доказів, що свідчать про небезпеку спілкування батька з дитиною без присутності матері, бабусь чи інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 1 серпня 2014 року не є висновком органу опіки та піклування, то апеляційний суд в межах визначених ст. 303 ЦПК України повноважень правильно витребував висновок органу опіки та піклування, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Предметом спору є не визначення місця проживання дитини, а визначення способу та часу участі батька у вихованні і спілкуванні з сином, тому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про відсутність у матеріалах справи доказів щодо належних умов для дитини за місцем проживання батька не є підставою для скасування рішення апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, які відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також установленим обставинам справи.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова