Справа № 347/1632/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Сабадаха Б.В.,

секретаря: Удудяк І.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

відповідачки: ОСОБА_2,

представника позивачки: ОСОБА_3,

представника відповідачки: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та в позовній заяві зазначила, що 30 червня 2015 року близько 8 год. 30 хв., йшла дорогою, що в с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області на сільський ярмарок. Проходячи сільською дорогою повз господарство відповідачки ОСОБА_2, на неї зненацька напала корова відповідачки та побила, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому пятого ребра зліва, травматичного розриву правого акромінального ключового з"єднання, множинних забоїв обличчя, тулуба, грудної клітки, нижніх кінцівок. На її крики допомоги надбігла відповідачка - власниця корови і відтягнула корову в бік та допомогла підвестися із землі, супроводжуючи додому. Раніше, ОСОБА_2 неодноразово повідомляла, що корова має дуже агресивний норов, часто бється ногами та рогами і, фактично, ніхто крім неї доглядати за цією коровою не може. Від отриманих тілесних ушкоджень, позивачка, намагалася лікуватися самостійно не звертаючись до установи охорони здоров"я. Однак болі настільки були сильні, що змушена була звернутися за медичною допомогою у Косівську ЦРЛ, і в травматологічному відділені якої на стаціонарному лікуванні знаходилася в період з 06.07.2015 року по 16.07.2015 року, що підтверджується історією стаціонарного хворого №5150, яка зберігається в архівах лікарні.

Наявними фіскальними та товарними чеками підтверджується, що для лікування позивачки, за власні кошти придбано ліків та медикаментів на загальну суму 937 грн. 45 коп. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачка у справі категорично відмовилася, що і обумовило необхідність у зверненні до суду з цим позовом. Крім майнової шкоди відповідачкою у справі ОСОБА_2 завдано ОСОБА_1 і моральну шкоду, яка полягає у тому, що у звязку із ушкодженням її здоров"я, вона зазнала і продовжує зазнавати сильний фізичний біль та страждання.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що вона залишила свою корову випасатися на пасовищі та прив'язала її неподалік господарства, як роблять це всі односельчани, що мають велику рогату худобу. Позивачка, ідучи по відкритій місцевості, бачила корову і реально мала можливість обійти її, оскільки корова була прив"язана. Коли почула крики позивачки, відразу прибігла, відвела корову в бік, а потерпілій допомогла встати та доправила її до себе додому. Відповідачка вважає, що її вини в тому, що сталося не має, оскільки корова була привязана на пасовищі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, які брали участь у справі, свідків та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Так, свідок ОСОБА_5, яка є донькою позивачки суду показала, що про побиття матері ОСОБА_1 коровою, яка належить гр. ОСОБА_2, почула зі слів останньої. Вона також пообіцяла, допомогти у лікуванні матері, однак жодної допомоги не надавала.

Свідок, ОСОБА_6, який є головою Хімчинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, суду пояснив, що до нього звернулася позивачка, яка повідомила про інцидент, що трапився. Внаслідок чого ним було викликано до сільської ради ОСОБА_2 з проханням залагодити конфлікт без судового процесу. Після нетривалої розмови ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в його присутності, запевнили, що досягли взаєморозуміння. Однак, як виявилося пізніше, конфлікт врегульовано не було, до сільської ради сторони більше не звертались. Пасовище виділено для випасання великої рогатої худоби для жителів села Хімчин.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який є лікарем травматологічного відділення Косівської районної центральної лікарні суду пояснив, що до нього звернулася позивачка із скаргою на болі в правому ключовому суглобі. Після огляду пацієнтки, лікарем було встановлену велику деформацію правого ключового суглобу, тобто було повністю вибито ключицю, на що ОСОБА_1 пояснила, що її побила сусідська корова. Від оперативного втручання та стаціонарного лікування відмовилась внаслідок браку коштів, тому лікарем було вправлено ключицю, накладено гіпсову повязку та відправлено пацієнтку на амбулаторне лікування. Пізніше, коли стан здоровя ОСОБА_1 погіршився, позивачка вдруге звернулась до лікарні.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Чинним законодавством надано приблизний перелік видів діяльності, які можуть створювати підвищену небезпеку заподіяння шкоди і цей перелік не є вичерпним. Разом з тим основні ознаки джерела підвищеної небезпеки наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Діяльність з утримання корови не можна віднести до діяльності, що створює підвищену небезпеку для оточуючих, оскільки така тварина підконтрольна людині. В цьому випадку суб'єктом відповідальності, безумовно, є не тварина, яка завдала шкоду, а її власник, оскільки згідно зі ст. 180 Цивільного кодексу України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.

Згідно до ст. 2 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження", Нормативно-правове регулювання захисту тварин від жорстокого поводження здійснюється цим Законом, законами України "Про тваринний світ", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про ветеринарну медицину", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про захист населення від інфекційних хвороб" та іншими нормативно-правовими актами, що прийняті відповідно до нього. Згідно зазначеного законодавства, відповідачкою було вжито всіх заходів задля недопущення порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та недопущення загрози безпеці людей, а також інших тварин. Адже корова знаходилась на сільському пасовищі і була привязана.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України будь-яка шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання правильного вирішення судом справ про відшкодування моральної шкоди також неодноразово розглядалося Верховним Судом України, що випливає з численної практики. Згідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В п.5 постанови зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до висновку Косівського РВ УМВС в Івано-Франківській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 жительки с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області від 08.07.2015 року, вважають за необхідне розгляд заяви ОСОБА_5 припинити, а ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ст.154 КУпАП України (а.с.16).

Згідно повідомлення Косівського РВ УМВС в Івано-Франківській області № 3488, у звязку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення подальший розгляд матеріалів припинений, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.154 КУпАП України (а.с.15).

Однак, постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі № 347/1426/15 від 10.08.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.154 КУпАП, ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КУпАП в звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а провадження в справі закрито (а.с.32).

Отже, внаслідок завдання ОСОБА_1 шкоди коровою, ОСОБА_2 не була притягнута до адміністративної або кримінальної відповідальності, а тому її вина у завданні шкоди не доведена.

На підставі ухвали Косівського районного суду від 17.09.2015 року, було проведено судово-медичну експертизу та зроблений висновок експерта № 160 (а.с.51-52), згідно якого у гр. ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження: синець в ділянці грудної клітки, який спричинений від дії твердого тупого предмета і відноситься до легких тілесних ушкоджень. В звязку з тим, що первинна медична документація не надана, а в наданій медичній документації відсутній опис морфологічної характеристики синця (колір), тому встановити термін утворення ушкодження не представляється можливим. Тілесне ушкодження: розрив правого акромеально-ключичного зєднання повязати із травмою вказаною в описовій частині ухвали суду та встановити ступінь тяжкості не представляється можливим в звязку з відсутністю первинної медичної документації, а також в імпровізованій медичній карті амбулаторного хворого наявний запис: "Епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №2214. Анамнез захворювання:...., 2 місяці тому перенесла травму правого плеча...», наданий рентгенологічний знімок не промаркований і невідомо до якого плечового суглобу він відноситься, тому встановити характер, механізм спричинення, наявність виникнення та ступінь тяжкості даного тілесного ушкодження можна буде після проведення комісійної судово-медичної експертизи. Діагнози: "Закритий перелом V ребра зліва. Множинні забої обличчя, тулуба, н/кінцівок" виставлений в медичній карті стаціонарного хворого №5150 не підтверджені обєктивними даними та в звязку із відсутністю рентгнелогогічних знімків і тому при дачі підсумків не враховуються. Діагноз: «Двобічний диспластичний коксартроз.»- є захворюванням і тому при дачі підсумків не враховується.

Ухвалою Косівського районного суду від 19.01.2016 року, по даній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта №022 (а.с.93-94), комісія судово-медичних експертів прийшла до таких підсумків: згідно даних медичної документації у гр. ОСОБА_1 на момент поступлення на стаціонарне лікування малося тілесне ушкодження: травма м'яких тканин грудної клітки зліва з синцем, який утворився від ударної дії тупого твердого предмета до поступлення на стаціонарне лікування (6.07.15) та згідно п.п. 1.5, 1.5.2., 2.3., 2.3.2. «б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по характеру та терміну розладу здоров'я відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я чи незначної стійкої втрати працездатності. А щодо встановлення інших питань, поставлених на зясування комісійній судово-медичній експертизі, по наявним даним немає можливості.

Свідок лікар судово-медичний експерт Косівського міжрайонного відділення Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8, надав суду покази аналогічні висновку експерта №160, якими підтримав підсумки експертизи та рекомендував провести комісійну судово-медичну експертизу.

Завідувач відділу комісійних судово-медичних експертиз обласного бюро судово-медичної експертизи, судово-медичний експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що комісія СМЕ зверталась про надання, необхідних для обєктивного висновку, медичних документів. Однак значна частина з переліку вищевказаних документів так і не була надана. На підставі матеріалів справи № 347/1632/15, медичних документів, рентгенограм, флюорограм, наданих позивачкою, на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням поставлених запитань, комісія судово-медичних експертів прийшла до підсумків викладених у Висновку експерта № 022 та відповідно до яких, він надав пояснення.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння, яке завдавало шкоди. З матеріалів справи та пояснень сторін навпаки вбачається, що позивачка ОСОБА_1 бачила корову, знала про її норовливий характер, але не вжила будь-яких дій для того, щоб обійти перепону.

В даному випадку суд вважає, що відповідачкою, як власницею корови, було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення безпеки оточуючих, оскільки корова була прив"язана та випасалася у дозволеному місці.

Таким чином, в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_1 була побита коровою та отримала тілесні ушкодження з вини ОСОБА_2, так як вона вжила всіх необхідних заходів для безпечного утримання тварини, а саме: корова була привязана на сільському пасовищі. При цьому сама ОСОБА_1 ігнорувала та наражала себе на явну небезпеку і не обійшла тварину, яка була привязана на пасовищі. Окрім того, корова не є джерелом підвищеної небезпеки.

На підставі вищевикладеного, суд і прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивачки, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 180, 322, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в сумі 937 грн. 45 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., завданої джерелом підвищеної небезпеки, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.В. Сабадах