233 № 233/2308/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
01 вересня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про встановлення права власності на автомобіль»,
Звернувшись 16.05.2016 р. до суду з відповідним позовом та уточнивши первісно заявлені позовні вимоги 01.07.2016 р. (а.с.76-80) ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на автомобіль марки CHERY, модель FLAGGLOUDSQR7165, 2006 року випуску, сірого кольору, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 17.08.2011 р., пославшись на таке:
21 жовтня 2013 року вона придбала у ОСОБА_2 спірний автомобіль.
Вважає, що спірний автомобіль належить їй на праві власності, відповідач ніколи ніяких претензій до неї не пред'являв, гроші були ним отримані у повному обсязі, тривалий час вона та її чоловік вільно користувалися цим автомобілем. ОСОБА_2 її права власності не оспорював тощо.
Факт володіння нею автомобілем підтверджується тим, що нею і чоловіком проводилися витрати на експлуатацію автомобіля, а саме: купівля пального, здійснення ремонту автомобіля (підтверджується численними квитанціями), її чоловіком оформлялися поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також її чоловік зв'язався з Відповідачем, надіславши йому SMS, але той не відповів чоловікові, тому врегулювати іншим шляхом дану ситуацію виявилось неможливим.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Також, згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позивач, представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, надавши кожен окремо суду заяви про розгляд справи в їхню відсутність з посиланням на підтримання позову в повному обсязі.
Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином - в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі та на сайті суду, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав, тому за ч.1 ст.224 ЦПК суд прийняв рішення про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши надані докази по справі, приходить до таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2013 р. ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1238, на представництво його інтересів з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, передачі в заставу, в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду, тощо) належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого 17.08.2011 р. ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, автомобілем марки CHERY, модель FLAGCLOUD SOR7162 тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2006 року випуску (копія довіреності на а.с.8).
Згідно з розпискою від 21.10.2013 р. ОСОБА_2 в присутності двох свідків передав ОСОБА_1 генеральну довіреність на автомобіль CHERY, модель FLAGCLOUD SOR7162, держ. номер НОМЕР_1, на повне право власності і натомість отримав суму в розмірі тридцяти п'яти тисяч гривень, що не підлягає поверненню (копія розписки на а.с.9).
Вказані документи, на думку позивача, підтверджують факт того, що сторони досягли істотних умов договору купівлі-продажу спірного автомобіля, внаслідок чого він набув право власності на цей автомобіль.
Такі доводи позивача суд вважає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, підстави припинення права власності, в тому числі, і відчуження власником свого майна, передбачені ст.346 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.347 ЦК України, у разі відмови від права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Як вбачається з тексту наведеної вище довіреності, спірний автомобіль належить відповідачу на праві власності.
Суду не надано доказів того, що до органу, який здійснив реєстрацію права власності на спірний автомобіль, надходила заява власника про відмову від права власності на цей автомобіль, тому, відповідно до ч.3 ст.347 ЦК України право власності ОСОБА_2 на цей автомобіль не припинилося.
Згадуваною вище довіреністю відповідач уповноважив позивача на представництво його інтересів з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження, що не є підставою для виникнення у позивача права власності на спірний автомобіль.
На підставі статті 34 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року з відповідними змінами та доповненнями, порядок державної реєстрації та облік у транспортних засобів установлюється Кабінетом Міністрів України.
Проте, в порушення п.п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), позивач за час дії довіреності не перереєстрував спірний транспортний засіб на себе, щоб могло б свідчити про набуття ним права власності.
Надану ОСОБА_2 розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошової суми не можна вважати договором купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки в судовому засіданні не встановлено будь-яких об'єктивних причин, що ускладнювали чи робили б неможливим укладення між сторонами такого договору до звернення позивача до суду з даним позовом та перереєстрації права власності на автомобіль в органах ДАІ.
Вищевказана розписка не може підміняти письмового договору купівлі-продажу, оскільки не містить ознак такого договору, тим більше, що цього ж дня волевиявлення сторін з приводу спірного автомобіля було посвідчено нотаріально.
Відповідно до пункту 1 вищевказаних Правил встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів; розділом «Державна реєстрація транспортних засобів», визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до ч.2 п.8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди,укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.
У пункті 2 Правил вказано, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів.
Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.
Сама по собі наявність довіреності та розписки, як і факт експлуатації позивачем спірного автомобіля, не підтверджує перехід права власності на автомобіль від відповідача до позивача, оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, а тому вказані документи, без дотримання обов'язкового порядку щодо відчуження транспортного засобу відповідно до статті 58 ЦПК України не можуть вважатись належними доказами, так як суперечать вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач не довів тих обставин, на які посилається в своїй позовній заяві, а саме те, що спірний автомобіль дійсно було відчужено його власником позивачеві, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.209,214,215, 226 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про встановлення права власності на автомобіль» відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: