Номер провадження: 22-ц/785/5466/16
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за клопотанням Відкритого акціонерного товариства «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду м. Санкт-Петербург та Ленінградської області від 19 березня 2015 року про стягнення з Компанії Елой Шиппінг Лімітед (ELOY SHIPPING LIMITED) 110764,44 доларів США, за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» на ухвалу Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

26.01.2016 року ВАТ «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» звернулись до суду із вказаним клопотанням, за яким просили надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду м. Санкт-Петербург та Ленінградської області від 19.03.2015 року про стягнення з Компанії Елой Шиппінг Лімітед (ELOY SHIPPING LIMITED) на користь ВАТ «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» 110764,44 доларів США. Заявник посилався на те, що боржник був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, представник боржника не з'явився в судове засідання, в зв'язку з чим арбітражним судом справа розглянута у відсутності представника боржника. Рішення набрало законної сили 21.04.2015 року і до цього часу не виконано, а звернення до Іллічівського міського суду Одеської області пов'язано з місцезнаходженням судна боржника на території ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод», що надає можливість звернути стягнення на це майно.

Представник заявника Толстік В.В. підтримав клопотання та письмові пояснення, просив клопотання задовольнити.

Представник боржника Сукачов Є.В. просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи арбітражним судом.

Ухвалою Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ВАТ «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» про надання дозволу на примусове виконання рішення.

15.06.2016 року ВАТ «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» подали апеляційну скаргу на вказану ухвалу районного суду, по якій просять скасувати ухвалу районного суду, справу повернути до районного суду на новий розгляд, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного суду м. Санкт-Петербург, послався на положення ч. 3 ст. 353 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації, якими передбачено, що у випадках, якщо іноземні особи, які приймають участь у справі, яка розглядається арбітражним судом в Російській Федерації, знаходяться за межами Російської Федерації, такі особи повідомляються про судовий розгляд ухвалою арбітражного суду шляхом направлення доручення до установи юстиції або інший компетентний орган іноземної держави.

Одночасно, як на підставу для відмови у задоволенні зазначеного клопотання, районний суд також зазначив, що поштові відправлення, звіти, реєстри, сформовані офіційним сайтом Пошти Росії, не мають даних уповноважених посадових осіб відповідача, свідчать про недотримання порядку повідомлення, встановленого ст. 253 АПК РФ.

Колегія суддів, з наведеними висновками районного суду не погоджується, виходячи із наступного.

За правилами п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражі) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою, або за принципом взаємності.

Порядок розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів був детально роз'яснений у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 « Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного арбітражу на території України».

Верховний Суд зазначив у Постанові, що узагальнення практики розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України, свідчить про неоднаковий підхід судів до визначення умов, за яких рішення іноземних судів підлягають визнанню і примусовому виконанню в Україні, та наявність помилок при розгляді клопотань про скасування рішень, поновлення у порядку міжнародного комерційного арбітражу на її території.

У Постанові ВСУ, зокрема, також звернуто увагу судів на те, що своєчасне і правильне вирішення зазначених клопотань сприяє підвищенню міжнародного авторитету України.

Суд першої інстанції вірно зазначив в ухвалі, що під час розгляду справ даної категорії слід керуватись положеннями Мінської Конвенціїї про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка укладена у Мінську 22 сісня 1993 року, згоду на обов'язковість якої надана Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» за № 240/94-ВР від 10.11.1994 року.

Положеннями даної Конвенції, зокрема, ст. 55 передбачено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України також визначено, що якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Отже, суду першої інстанції під час розгляду клопотань про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду слід виходити із того, чи дійсно сторона боржника була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі, з'ясувати дійсні обставини виклику сторони боржника до суду іноземної держави.

На дану обставину звернув увагу і Верховний Суд України у Постанові від 26 червня 2013 року у справі за № 6-53/цс13.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, згідно зі ст. V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 р. (м. Нью-Йорк) та ст. 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 р. (м. Київ), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 р., підставою для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлене рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

У разі вирішення питання наявності цієї підстави під час розгляду клопотання стягувача з'ясуванню підлягають дійсні обставини виклику сторони, проти якої винесено рішення іноземного суду, з урахуванням відповідних процедур, які були визначені сторонами в арбітражній угоді чи в арбітражному застереженні, а також регламенту органу, який за угодою сторін повинен був здійснити арбітраж. При цьому тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача.

Між іншим, поза увагою суду першої інстанції залишилися докази, надані стороною заявника, про те, що арбітражний суд Російської Федерації повідомляв відповідача про дату, час і місце судового засідання.

21 жовтня 2014 року повідомлення про розгляд справи здійснила сторона позивача та відповідно до інформації Пошти Росії за поштовим індентифікатором RB000764184RU дану інформацію за юридичною адресою відповідача у Белізі отримав представник P.MAHLER 10 лютого 2015 року. ( а.с.146-148, том1).

Вдруге, повідомлення про розгляд справи було направлено 7 листопада 2014 року. Повідомлення з поштовим індентифікатором RB7RU отримано тією ж особою 10 лютого 20015 року. ( а.с. 149-151, том1)

Втрете, повідомлення про розгляд справи направлено безпосередньо арбітражним судом 27 листопада 2014 року та отримано тією ж особою з поштовим індентифікатором RB000976705RU 17 лютого 2015 року. ( а.с. 154-156, том 1)..

Отже, наведене свідчить про те, що боржник був повідомлений про судовий процес щодо позовних вимог ВАТ «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» до нього.

Посилання суду першої інстанції, як на правову підставу для відмови у задоволенні клопотання, лише на положення ч. 3 ст. 123, ч.3 ст. 253 АПК РФ, колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованими, без урахування усталеної практики судів України.

Також, колегія суддів вважає обгрутованими посилання представника заявника на практику судів Російської Федерації.

Зокрема, у постанові Федерального арбітражного суду Московського округу від 13 червня 2012 року у справі № А40-143694/10-7-1218 було зазначено про те, що особи, які приймають участь у справі та інші учасники арбітражного процесу вважаються повідомленими належним чином, якщо до початку судового засідання, проведення окремої процесуальної дії арбітражний суд отримав інформацію про отримання стороною, відправленої йому копії судового акту ( ч.1 ст. 123 АПК).

При цьому, зазначений судовий орган керувався положеннями Гаазької «Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів по цивільним або торговим справам» від 15 листопада 1965 року, зокрема, ст. 10, яка передбачає можливість безпосереднє судом повідомляти адресата іноземної держави про розгляд справи та доведеність саме такого факту.

Російська Федерація та Беліз приєдналися до вказаної Конвенції а, отже, положення Конвенції є обов'язковими для виконання для учасників цієї справи.

Отже, слід виходити із положення про те, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконання арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача.

Представник боржника не вчинив ніяких дій щодо доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконання арбітражного рішення, зокрема, стосовно неотримання повідомлення про судовий процес.

Колегія суддів відхиляє ствердження представника боржника про те, що під час розгляду справи арбітражним судом м. Санкт-Петербург, Компанія Елой Шиппінг Лімітед (ELOY SHIPPING LIMITED) не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду є безпідставними.

Оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбачені повноваження апеляційного суду розгляд по суті клопотань про визнання й виконання рішення іноземного суду, то оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а питання підлягає направленню на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312, 314, 315, 317, 319, 395 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «СЄВЄРО-ЗАПАДНОЄ ПАРОХОДСТВО» - задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2016 року - скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

27.07.2016 року м. Одеса