Справа № 127/2541/16-ц Провадження № 22-ц/772/3398/2016Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 43Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянтки, позивачки ОСОБА_2, її представника, адвоката Вишаровської В.К., представника відповідача виконав-чого комітету Вінницької міської ради Кріпак О.М., представника третьої осо-би, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивач-ки органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради Жиліховської Н.М., третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, пред-ставника ОСОБА_8 - ОСОБА_9, представника об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успенського-57» адвоката Глівінської С.Й., роз-глянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_11, до виконавчого комітету Вінницької міської ради

про визнання права користування житлом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_11 до ви-конавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом, посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_11 страждає на пси-хічне захворювання, перебуває на відповідному медичному обліку з 2004 року, з 2005 року проживав з сім'єю сестри, позивачки у справі, в квартирі АДРЕСА_1. У 2013 році ОСОБА_11 визнано не-дієздатним, з 2014 року ОСОБА_2 призначена його опікуном. За твер-дженням позивачки її підопічний з 2005 року весь час проживає у вказаному помешканні, набув права користування ним. Витрати по утриманню цієї квар-тири несе опікун. Судовим рішенням ОСОБА_2 визнано втратившою право користування квартирою АДРЕСА_1, вона виселена з цієї кімнати. Через це виникла загроза житловим правам ОСОБА_13, який у цьому помешканні не зареєстрований. Враховуючи, що пи-тання виселення ОСОБА_11 із займаної кімнати ніким ніколи не порушу-валося, ОСОБА_2 просила суд визнати за її підопічним право користу-вання квартирою АДРЕСА_1 з моменту все-лення, тобто з 2005 року ( а. с. 1-3, 165 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_11, до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом відмовлено ( а. с. 188-191 ).

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати зазначене рі-шення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову ( а. с. 193-195 ). Апелянтка вва-жає оскаржуване рішення неправильним, незаконним, ухваленим на підставі висновків суду, що не відповідають обставинам справи, за неповного з'ясуван-ня обставин, що мають значення для справи, невірного посилання на норми ма-теріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, всіх інших осіб, котрі беруть в ній участь, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, переві-ривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задово-ленню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими дока-зами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-ґрунтованим та об'єктивним.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 рішенням Вінницького міського су-ду Вінницької області від 18 липня 2013 року визнаний недієздатним; з 11 лис-топада 2014 року його опікуном призначена сестра ОСОБА_2 Позов про визнання права за ОСОБА_11 на користування кімнатою АДРЕСА_1 обгрунтовано тим, що недіє-здатний ОСОБА_11 з 2005 по 2016 роки постійно проживав в цій квартирі і набув право користування нею на підставі статей 61, 64 ЖК України.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 визнаний гуртожитком, перебував на балансі СП «Благоустрій» Він-ницького обласного комунального виробничого підприємства ВКГ «Вінницяво-доканал». Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13 лис-топада 2008 року цей гуртожиток прийнятий у комунальну власність територі-альної громади м. Вінниці, з 01 лютого 2009 року даний будинок переданий на баланс ЖЕК № 5. Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ра-ди від 13 лютого 2014 року № 335 гуртожиток перебуває на балансі створеного його мешканцями ОСББ «Успенського-57».

31 травня 2005 року сім'ї ОСОБА_14 був виданий ордер АДРЕСА_1 на вселення до кімнат АДРЕСА_1, з цієї дати сім'я зареєстрована у цьому помешканні, вселилася лише у 2016 році після вирішення спорів за участі ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстан-ції, враховучи вимоги статей 128, 129 ЖК УРСР, Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, під-креслив, що ордер на вселення в приміщення, на яке претендує тепер позивачка в інтересах ОСОБА_11, останній не отримував. Житлова площа у гурто-житках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстрований гуртожиток. ОСОБА_11 станом на 29 грудня 2012 року зареєстрований в АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1999 року він є власником 1/3 частки цієї квартири, це його право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Вінницьке міське бюро технічної інвентариза-ції» ( а. с. 71 ). Фактично ОСОБА_11 як співвласник частини квартири, за-безпечений житлом за вказаною адресою. Згідно довідки Департаменту житло-вого господарства Вінницької міської ради від 19 липня 2016 року № 388 ( а. с. 147 ) рішенням виконкому від 23 червня 2016 року № 1491 він перебуває на со-ціальному квартирному обліку при виконкомі міської ради за № 1 по висновку ЛКК.

Зазначаючи вказані фактичні обставини, безпідставність обгрунтування по-зову нормами статей 61, 64 ЖК УРСР, суд першої інстанції наголосив, що ОСОБА_15 не була наймачем спірних житлових приміщень гуртожитку. З 1983 вона була зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_3 як подружжя ОСОБА_16, але рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2007 року, що набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 10 грудня 2007 року, ОСОБА_17 визнана такою, що втратила право користування житлом в гуртожит-ку - кімнатою АДРЕСА_3. Цим судовим рішенням встановлено, що позивачка незаконно утримувала кімнати АДРЕСА_1, в яких вона раніше проживала, потім вибула на інше місце проживання в Київську область до матері з братом, а кімнати незаконно передавала в користу-вання сторонніх осіб - квартирантів. З реєстрації у спірному житлі ОСОБА_2 знята 12 лютого 2008 року згідно рішення суду, проте, відповідні відмітки у своєму паспорті на виконання судового рішення не проставила, продовжувала утримувати житло та здавати його в піднайом.

У зв'язку з обставинами, що мали місце, рішенням Староміського районно-го суду м. Вінниці від 30 жовтня 2009 року у справі № 2-348/2009 ОСОБА_2 разом з членами своєї сім'ї була виселена зі спірного помешкання; це рі-шення суду виконане в примусовому порядку 07 травня 2013 року. Враховуючи продовження в подальшому користування ОСОБА_2 кімнатами гурто-житку, 07 липня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалене рішення, що 30 грудня 2015 року набрало законної сили, про фактич-но повторне виселення сім'ї ОСОБА_2 Знову судове рішення було вико-нане в примусовому порядку.

Суд, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що спір-ними кімнатами ОСОБА_11 за їх цільовим призначенням не користувався, тому позов ОСОБА_2 в його інтересах знайшов недоведеним і відмовив в його задоволенні.

Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 стверджує доведеність проживання з 2005 року недієздатного з липня 2013 року брата в кімнаті АДРЕСА_1, посилається на те, що судовими рішеннями, які дійсно мають місце, він не виселявся зі спірного житла. Апелянтка також стверджує про незаконність видачі ордера на кімнату АДРЕСА_1 гуртожитку сім'ї ОСОБА_6, врешті, що будинок втратив статус гуртожитку через створення ОСББ.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що мотиви апеля-ційної скарги ОСОБА_2 не заслуговують на увагу; висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, є правильними, такими, що від-повідають фактичним обставинам справи, які встановлені кількома судовими рішеннями, що набрали законної сили і в копіях приєднані до даної справи.

Не дивлячись на обгрунтування оскаржуваного рішення суду, зокрема, По-ложенням про гуртожитки, затвердженим наказом від 27 квітня 2015 року № 84 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за № 778/27223, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що з ог-ляду на період часу, про який заявлені позовні вимоги, необхідно враховувати, насамперед, норми Примірного положення про гуртожитки, затвердженого по-становою РМ УРСР від 03 червня 1986 року № 208, що втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 582. Проте, навіть за цього недоліку рішення суду від 03 жовтня 2016 року не можна визнати незаконним, безпідставним, необгрунтованим.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що судовими рішеннями 2007-2015 років, які набрали законної сили, встановлено як фактичні обставини відносин сторін у справі, так і більшість тих з них, на які вкотре посилається ОСОБА_2, заявивши вимоги в інтересах недієздатного ОСОБА_11, а обставини, встановлені у такий спосіб, при розгляді інших справ не доказу-ються вдруге відносно одних й тих же осіб. Така ж правова позиція висловлена у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 ро-ку № 14 «Про судове рішення в цивільних справах».

Відповідно до норм частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції не знайшов порушення житлових прав недієздатного ОСОБА_11 за заявленими в його інтересах вимогами, а відтак дійшов пра-вомірного висновку про відмову у позові.

Оскаржуване судове рішення від 03 жовтня 2016 року ухвалене з дотриман-ням відповідних положень житлового законодавства України, суд не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін, вірно застосував норми ЦПК України. Відповідно до положень статті 212 ЦПК України судове рішення належним чином вмотивоване, тому підстав для задоволення апеля-ційної скарги, доводами якої не спростовуються висновки суду першої інстан-ції, судова колегія не знаходить.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: