УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у сумі 186 232 грн 81 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 183 594 грн 28 коп., за відсотками - 2 381 грн 44 коп. та пеню - 257 грн 09 коп.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на те, що 26 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2304/0608/55-015, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 000,00 доларів США зі сплатою 11,9% річних строком до 26 червня 2023 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника ВАТ «Сведбанк» цього ж дня уклав із ОСОБА_5 договір поруки № 2304/0608/55-015-Р-1, а 13 вересня 2010 року - договір поруки №2304/0608/55-015-Р-2 з ОСОБА_6

Позивач вказував, що 28 листопада 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2 якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зокрема й з ОСОБА_4

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 10 вересня 2014 року утворилася заборгованість у вказаному вище розмірі, TOB «Кредитні ініціативи» просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 186 232 грн 81 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 2304/0608/55-015 в розмірі 186 233 грн 81 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 2304/0608/55-015 в сумі 186 233 грн.81 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій представником ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у зв'язку із порушенням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором за розрахунком позивача, перевіреним судом, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють; врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, суд виходив з того, що банком з поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, за якими вони взяли на себе солідарну з боржником ОСОБА_4 відповідальність за виконання умов кредитного договору, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5 та солідарно із боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_6

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 20 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області

від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович