_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4674/16-ц
Провадження № 2/520/3056/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом, який мотивує тим, що 1.04.2016р. відповідач звернувся до Президента України, Одеської обласної державної адміністрації, ПАТ «Одесаобленерго» зі скаргою на порушення нібито російською компанією ліцензійних умов та правил, у зв'язку з чим просила вжити заходів і надати відповідь. Позивач вважає інформацію, яку поширила в скарзі відповідач недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача, а саме: «…порушення російською компанією ліцензійних умов та правил»; «…російської компанії ПАТ «Одесаобленерго...»; «ПАТ «Одесаобленерго» компанія з 75% російським капіталом ігнорує приписи українських контролюючих органів НКРЕКП та Міненерго, намагається використати суд у своїх корупційних інтересах», у зв'язку з чим просив визнати вказану інформацію недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача, зобов'язати відповідача її спростувати та стягнути з відповідача 1 грн. в якості матеріальної шкоди.

Позивач зазначає, що він не є російською компанією, а його бенефіціарними власниками не є громадяни Російської Федерації, а посилання на порушення норм Законодавства і посилання на спроби використати суд у своїх корпупційних схемах є недостовірною інформацією та характеризує діяльність позивача у негативному соціальному світлі.

Представник позивача Хомич Р.В. в судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позиву заперечував, зазначивши, що інформацію стосовно позивача про наявність російської частки у статному капіталі позивача яка належить компанії VS Energy та яку контролюють російські підприємці ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, взята у засобах масової інформації, а саме з сайтів ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з інших. Стосовно порушень позивачем законодавства відповідач послався на статті у інтернет-виданні ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.08.2013р., а оскільки спростувань цієї інформації він не знайшов, отже вважав ці факти достовірною інформацією, сумнівів щодо дійсності вона не викликала і була загальновідомою. Також на підтвердження порушень позивачем норм НКРЕКП та Міненерго представник вказав на листи НКРЕКП від 22.05.2015р., 1.12.2015р. і Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.02.2015р.

Суд вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

Відповідачем ОСОБА_1 на адресу Президента України, Одеської обласної державної адміністрації, НКРЕКП та ПАТ «Одесаобленерго» було спрямовано скаргу від 1.04.2016р., згідно змісту якою відповідач посилався не те, що Міністерством енергетики та вугільної промисловості України і НКРЕКП були виявлені грубі порушення з боку російської компанії ПАТ «Одесаобленерго», при цьому посилався на рішення районного та апеляційного суду та листів вказаних контролюючих органів. У вказаній скарзі відповідачем було засосовано такі вислови: «…порушення російською компанією ліцензійних умов та правил»; «…російської компанії ПАТ «Одесаобленерго...»; «ПАТ «Одесаобленерго» компанія з 75% російським капіталом ігнорує приписи українських контролюючих органів НКРЕКП та Міненерго, намагається використати суд у своїх корупційних інтересах».

Частина 4 статті 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї родини та права вимагати вилучення такої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої збором, зберіганням та розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків сторонами, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань.

Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що в справі наявні всі необхідні документи для вирішення її по суті.

Важливим при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Також слід звернути увагу, що при визначенні недостовірності інформації важливу роль відіграє те, чи носить ця інформація фактичний чи оціночний характер. Відмінність тут полягає в тому, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про спростування, оскільки примушення до спростування оціночних суджень порушило б гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовим актами право на вираження думок і поглядів і призвело б до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено ст.15 Конституцією України. Існування фактів можливо довести, тоді як правдивість оціночних суджень доведенню на підлягає.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичними твердженням, чи оціночним судженням.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року пунктом 15 передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Порушенням або ж приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) слід розуміти поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів і такі дії можуть завдавати моральної чи матеріальної шкоди суб'єктам господарювання.

Судом встановлено, що позивач є суб'єктом господарювання, зокрема, надає послуги з постачання електричної енергії в Одеській області та місті Одесі (а.с.20-28).

Відповідач є особою, яка споживає послуги позивача на території Київського району міста Одеси.

З наданих суду копій судових рішень (а.с.70-73), які ухвалені у період з вересня 2015р. по 3.03.2016р., вбачається, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача вартості недорахованої електроенергії у сумі 48738,57 грн., яка нараховувалася позивачем за Правилами користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН) та Методикою під час складання акту про порушення відповідачем ПКЕЕН від 8.12.2014р., відмовлено. З приводу цивільного спору позивач звертався до НКРЕКП та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, які своїми відповідями від 22.05.2015р, 1.12.2015р. та 23.02.2015р. встановили порушення вимог ПКЕЕН та Методики під час складання акту про порушення ПКЕЕН від 8.12.2014р., який був доказом при вказаному судовому розгляді і висловилися щодо безпідставності застосувань позивачем вказаних положень Методики.

Таким чином, суд встановив, що посилання відповідача у скарзі від 1.04.2016р. щодо: «…порушення російською компанією ліцензійних умов та правил» стосувалося саме висновків вказаних контролюючих органів та рішень судів, які встановили що акт про порушення відповідачем ПКЕЕН від 8.12.2014р. складений у порушення встановленої НКРЕ Методики та Правил, а отже ця інформація є достовірною, тому спростуванню не підлягає.

Щодо посилання у скарзі на те, що позивач є російською компанією з 75% російським капіталом, суд зазначає наступне.

Сторони не заперечували, що нідерландська компанія VS Energy є крупним акціонером, тобто володіє більше 10% компанії позивача.

Твердження представника відповідача на те, що гіперпосилання сайтів ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 містять інформацію, якою керувалася відповідач складаючи скаргу, про те, що в компанії позивача присутній «російський капітал», і як на джерело цієї інформації, на вказані статті ЗМІ в мережі Інтернет, на час розгляду справи є активними і не міститься інформація про спростування даних статей, представником позивача не оспорювалось.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що серед власників компанії VS Energy, можуть бути громадяни Російської Федерації, а отже суд вважає, що стороною позивача не доведено його доводів, відповідно до ст.10ч.2 ЦПК України, щодо відсутності у позивача «російського капіталу», як-то вказано у скарзі.

Позивачем не доведено, що поширена у скарзі інформація, порушує його особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає юридичній особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, адже, інформація на яку посилався відповідач у скарзі він вважав загальновідомою, оскільки вона (інформація) знаходилась у загальному користування на сайтах інтернет-видань ЗМІ задовго до написання скарги, тобто була розповсюджена до нього.

Щодо висловлювання у скарзі позивача про кількісний склад акцій (75%) та «намагання використати суд у своїх корупційних інтересах», суд вважає ці вислови оціночним судженням відповідача, а характер висловлювань з цього приводу не містить образливої оцінки, яка би завдала шкоду позивачу, тому відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже, з наведено вище вбачається, що відсутні в сукупності всі обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Бескровний Я. В.