Справа № 340/443/15-ц
Провадження № 22-ц/779/59/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду від 16 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укадено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 41 240,0 грн. зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення до 23.04.2018 року.

Позичальник належним чином не виконувала умови договору, у зв'язку з чим станом на 24.06.2015 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 32 649 грн.49 коп., з них: 27 501 грн.44 коп. - заборгованість за кредитом; 3081 грн.14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 113 грн. 37 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 160 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1542 грн.83 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на положення ст.ст. 1054,1050 ЦК України, позивач просив стягнути зазначену заборгованість на свою користь з відповідача та судові витрати.

Рішенням Верховинського районного суду від 16 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №IFVWGA00000151 від 23.04.2008 року в сумі 4753 грн.30 коп., а також судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу, якій посилається на порушення судом норм матеріального права, неправильне застосування його окремих норм та неправильне встановлення фактичних обставин у справі.

Апелянт вказав, що предметом спору є реалізація банком права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладено 23.04.2008 року з терміном повернення до 23.04.2018 року. Умовами договору було передбачено повернення кредиту

частинами. Порушення позичальником графіку повернення кредитних коштів згідно умов договору є підставою для дострокового стягнення кредитних коштів.

Відповідач невчасно та не в повному обсязі вносила кредитні платежі, тому станом на 24.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 32 649 грн.49 коп.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнув з відповідача заборгованість за період з 25.05.2015 року (дата останнього платежу) по 25.10.2015 року (період чергового платежу), а саме 4753 грн. 30 коп. (950 грн.66 коп. * 5 місяців). Обґрунтовуючи такий висновок, суд вказав на часткове виконання боржником свого зобов'язання, незавершений термін погашення кредиту (до 23.04.2018 року), а також на те, що позивач не ставить питання про розірвання кредитного договору та не надав до суду доказів сповіщення про зміну процентної ставки.

Апелянт вважає такі висновку суду безпідставними, оскільки кредитним договором передбачені умови, за наявності яких банк має право достроково вимагати повернення кредитної заборгованості, зокрема це порушення графіка внесення щомісячних платежів. Тому таке право банку не пов'язане із розірванням кредитного договору, на що посилається суд. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б спростували наявність заборгованості позичальника ОСОБА_2 Про зміну відсоткової ставки позичальника повідомлялося, остання сплачувала кредит за новими ставками. З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволити у повному обсязі, а також вирішити питання про розподіл судового збору за подання апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала,просила її задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з»явилася. В попередньому засіданні скаргу не визнала,оскільки наявність прострочених платежів не дає банку право на дострокове стягнення боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 23.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № IFVWGA00000151, за умовами якого (п.8.1) позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 44 400 грн., з них 41 240 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 23.04.2018 року. Погашення кредиту проводиться відповідно до графіку погашення кредиту. Періодом сплати є період з «20» по «25» число кожного місяця (а.с.9-11).

Розділом 5 кредитного договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки (п.п.5.1; 8.4).

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову (п.5.3).

Згідно з п.2.3.3 договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд має право змінити умови договору, зокрема зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором станом на 24.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 32 649 грн.49 коп., з них: 27 501 грн.44 коп. - заборгованість за кредитом; 3081 грн.14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 113 грн. 37 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 160 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1542 грн.83 коп. - штраф (процентна складова), (а.с.5-8).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості по кредиту за період з 25.05.2015 року (останній платіж) по 25.10.2015 року (період чергового платежу) в частині плати за резервування, начислення процентів, погашення тіла кредиту, тобто в частині щомісячного платежу згідно графіка погашення кредиту (додаток №2), а саме 4753 грн.30коп. (щомісячний платіж 950 грн. 30 коп. * 5 місяців).

При цьому, суд виходив з положення ч.3 ст.551 ЦК України, яким передбачено право суду за власною ініціативою зменшити розмір неустойки. Крім того, суд вказав, що відповідно до виписки про погашення кредиту за період з 23.04.2008 року по 01.10.2015 року на погашення кредиту ОСОБА_2 внесла 88 316 грн.82 коп., кошти сплачувались в сумі більшій, ніж передбачено графіком погашення, термін погашення кредиту не закінчився. Таким чином,на думку суду, відповідачка частково виконувала умови кредитного договору та періодично вносила кошти на погашення кредиту, сплативши банку кошти у подвійному розмірі відносно до суми взятого кредиту, а в рахунок погашення процентів нею було сплачено 49 818 грн.61 коп. Тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині несплачених коштів згідно графіка погашення за період з 28.05.2015 року по день розгляду справи, так як позивач не ставить питання про розірвання кредитного договору. Позивачем також не надано суду доказів, які б вказували на повідомлення банком боржника про зміну процентної ставки.

Відмовляючи у стягнені з відповідача штрафів, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачені договором пеня і штраф за порушення позичальником строків платежів є подвійною відповідальність, що суперечить ст.61 Конституції України.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Згідно п.2.3.3 кредитного договору - прострочення сплати є підставою для дострокового стягнення.

Факт прострочення сплати кредитних платежів вбачається з розрахунків наявних у справі та не заперечувалося відповідачем в засіданні апеляційного суду. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж внесений позичальником 28.05.2015 року (531 грн.88коп), (а.с.8,зворот). Тому згідно умов договору та ст.1050 ЦК України станом на день звернення до суду з позовом (22.07.2015 року) у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості.

Направлення письмового повідомлення позичальнику (відповідачу) про дострокове повернення кредиту є правом банку (позивача), а не його обов'язком. Таке ненаправлення боржнику (відповідно до п.2.3.3 договору), в даному випадку, не є обставиною, яка унеможливлює право банку звертатися з позовом до суду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про зменшення розміру неустойки.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку, розмір неустойки, яку позивач просить стягнути становить 160 грн. 71 коп. та не може вважатися таким, що значно перевищує розмір збитків.

Щодо внесення на погашення кредиту ОСОБА_2 більшої суми, ніж передбачено графіком погашення,слід зазначити, що згідно п.2.4.1 договору - позичальник має право достроково погасити кредит. При цьому, позичальник зобов'язаний сплатити банку суму відсотків, суму винагороди, відповідно до п.п.8.1 та 8.5 договору, неустойку (штраф,пеня), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно п.5.1 договору.

Попередня сплата боржником щомісячних платежів у розмірі більшому, ніж передбачено кредитним договором, є правом боржника, але не є обставиною, яка позбавляє кредитора права на дострокове стягнення кредиту з наявності умов, передбачених договором.

Відповідно до ст.ст.626,627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір від 23.04.2008 року, ОСОБА_2 погодилась з усіма його умовами, в тому числі з відсотковою ставкою.

Відповідно до п.2.3.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд має право:

а) змінити умови договору, зокрема зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі; б) розірвати договір у судовому порядку, що є підставою для дострокового повернення кредиту.

Отже, розірвання договору є правом банку, а підставою дострокового стягнення заборгованості - порушення позичальником зобов'язань, що не пов'язується з розірванням кредитного договору.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б вказували на повідомлення банком боржника про зміну процентної ставки.

Разом з тим, згідно п.2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в України. При цьому, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів здати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Таке повідомлення банком було надіслане, копію якого представлено апеляційному суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачувала платежі, в тому числі, і за новими ставками.

Не можна вважати правильним і висновок суду, що передбачені договором пеня і штраф за порушення позичальником строків платежів є подвійною відповідальністю, що суперечить ст.61 Конституції України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідач підписала з банком договір погодившись на всі його умови . Будь-яких даних про вимогу його розірвати чи визнати недійсним договір, матеріали справи не містять,тому такий висновок суду не можна вважати обґрунтованим .

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості станом на 24.06.2015 року у розмірі 32 649 грн.49 коп., з огляду на що, стягнення судом боргу з 25.05.2015 по дату ухвалення рішення - 16.10.2015 року є таким , що виходить за межі позовних вимог і в цій частині рішення також слід скасувати.

Однак суд, першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження,неправильно застосував норми матеріального права, тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задоволити.

Рішення Верховинського районного суду від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовну заяву ПАТ КБ « Приватбанк» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №IFVWGA00000151 від 23.04.2008 року в розмірі 32649,49 грн., з них: 27 501 грн.44 коп. - заборгованість за кредитом; 3081 грн.14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 113 грн. 37 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 160 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1542 грн.83 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Приватбанк» сплачений банком судовий збір в розмірі 326,49 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Пнівчук О.В.