У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та садівничого об'єднання громадян «Лебідь» про повернення незаконно отриманих коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулись з позовом до СОГ «Лебідь» та ОСОБА_8, посилаючись на те, що вони є членами СОГ «Лебідь», а ОСОБА_8 був головою правління товариства. Протягом 2007 року вони, позивачі, через касу СОГ «Лебідь» внесли як благодійні внески грошові кошти нібито на оплату послуг з розробки технічної документації для подальшого оформлення та відведення земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, а також на інші потреби товариства. ОСОБА_8 як голова правління за внесені ними кошти жодного разу не звітував, будь-яких робіт з благоустрою території товариства не забезпечував, а згодом їм стало відомо, що за ці кошти ОСОБА_8 оформив земельні ділянки у власність для себе та членів своєї родини. Посилаючись на наведене, просили на підставі ст. 1212 ЦК України зобов'язати ОСОБА_8 та СОГ «Лебідь» у солідарному порядку повернути безпідставно набуті кошти: на корить ОСОБА_3 - 70 000 грн, ОСОБА_4 - 20 000 грн, ОСОБА_5 - 50 000 грн, ОСОБА_5 - 20 000 грн, ОСОБА_7 - 20 000 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Стягнено з СОГ «Лебідь» грошові кошти на користь ОСОБА_3 - 70 000 грн, ОСОБА_4 - 20 000 грн, ОСОБА_5 - 50 000 грн, ОСОБА_6 - 20 000 грн, ОСОБА_7 - 20 000 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2010 року скасовано в частині стягнення коштів з СОГ «Лебідь» і ухвалено в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду від 2 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з СОГ «Лебідь» на її користь 70 000 грн і залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині судові рішення не оскаржені і судом касаційної інстанції не переглядаються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що позивачі є членами СОГ «Лебідь».

Згідно з квитанціями до прибуткових ордерів ними через касу СОГ «Лебідь» внесено кошти:

ОСОБА_3 24 червня 2007 року - 40 000 грн з вказівкою «благодійний внесок», 27 червня 2007 року - 30 000 грн з вказівкою «благодійний внесок» і 5 000 грн - з вказівкою «на ремонт дороги»;

ОСОБА_4 26 вересня 2007 року - 6 000 грн з вказівкою «благодійний внесок», 25 червня 2007 року - 20 000 грн з вказівкою «благодійний внесок», а також 900 грн на охорону та 1 450 грн вступного внеску;

ОСОБА_5 28 червня 2007 року - 1 000 грн як вступний внесок та 25 червня 2007 року - 50 000 грн як благодійний внесок;

ОСОБА_6 25 червня 2007 року - 20 000 грн як благодійний внесок, а також 900 грн на охорону;

ОСОБА_7 25 червня 2007 року - 20 000 грн як благодійний внесок, а також 700 грн на приватизацію.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_8, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що кошти у вигляді благодійних внесків вненесі на рахунок СОГ «Лебідь», отже підстав для їх стягнення з ОСОБА_8 немає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з СОГ «Лебідь» коштів на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 729, 730 ЦК України, якими врегульовані правовідносини пожертви, і дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення внесених нею коштів у вигляді благодійних внесків, оскільки ці кошти товариством витрачені на інші, не пов'язані із благодійністю, цілі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд керувався Законом України від 5 липня 2012 року № 5073-VI «Про благодійну діяльність та благодійні організації», відповідно до ч. 1 ст. 6 якого благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону. Оскільки кошти були передані СОГ «Лебідь» саме на благодійні цілі та відомості про те, на які саме цілі використані кошти, у матеріалах справи відсутні, обставини щодо необхідності повернення цих коштів позивач не довела, адже відповідно до п.п. 5.5, п.п. 9.4 Статуту СОГ «Лебідь», який діяв на час внесення позивачем коштів до каси, джерелами утворення коштів об'єднання є безоплатні і благодійні внески, пожертвування юридичних осіб і громадян, то і підстав для повернення коштів, внесених як благодійні внески, немає.

Проте колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій у частині, що оскаржена, є передчасними.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення у вказаній частині не відповідають.

Так, за нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що кошти, передані ОСОБА_3 СОГ «Лебідь» як благодійні внески, внесені у червні 2007 року.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги.

Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, законодавство про благодійництво та благодійні організації складається з Конституції України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, що регулюють благодійництво та благодійну діяльність.

Отже, за ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 730 ЦК України визначені особливі умови прав пожертвувачів здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву.

Зокрема, якщо використання пожертви за призначенням виявилося неможливим, використання її за іншим призначенням можливе лише за згодою пожертвувача, а в разі його смерті чи ліквідації юридичної особи - за рішенням суду. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.

З огляду на наведене, вирішуючи позов у частині, що оскаржена, на підставі положень ст.ст. 729, 730 ЦК України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість повернення коштів з підстав використання благодійних внесків (пожертви) не за призначенням, та застосував при цьому ст. 653 ЦК України, якою врегульовані загальні правові наслідки зміни або розірвання договору.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд послався на Закон України від 5 липня 2012 року № 5073-VI «Про благодійну діяльність та благодійні організації», тобто застосував Закон, який не був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на ст. 1212 ЦК України та просила повернути внесені нею кошти такі, що безпідставно набуті СОГ «Лебідь» як благодійні внески.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.(із постанови Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-100цс15).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 внесла кошти на рахунок СОГ «Лебідь» за існування певних, визначених статутом товариства, правових підстав й у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, із зазначенням їх призначення - «благодійні внески».

Суди, вирішуючи позов у частині, що оскаржена, не уточнили позовних вимог, а саме, чи вважає позивач передані кошти майном, набутим товариством без достатніх правових підстав, чи благодійним внеском, використаним усупереч цілям, на які вони були передані; не встановили фактичних обставин справи, не визначились із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, і не звернули увагу на те, що матеріали справи не містять доказів не тільки того, що кошти використані не на ті цілі, на які були внесені, а й того, яким чином ці кошти взагалі були витрачені.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у частині, що оскаржена, судами не встановлені, рішення судів не відповідають вимогам ст. 213, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2015 року та заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2010 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанцій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук