Справа № 515/1284/16-ц
Провадження № 2/515/1787/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чебан А.П.

за участі:

секретаря Дечевої І.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

23 липня 2014 року померла сестра позивача, ОСОБА_4, у віці 57 років в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

За життя спадкодавиця не залишила на імя позивача заповіту.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась земельна ділянка площею 18,74 га, що розташована на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №084344, виданого Білоліською сільською радою народних депутатів 08 вересня 2000 року на імя ОСОБА_4.

Вищевказане майно позивач має право успадкувати як спадкоємець другої черги за законом.

Після смерті спадкодавця позивач звернувся на адресу приватного нотаріуса з приводу прийняття спадщини, яка залишилася після смерті сестри позивача, але нотаріус відмовив йому з причини ненадання ним доказів сумісного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Після повторного звернення на адресу приватного нотаріуса з приводу прийняття спадщини, нотаріус знову відмовив йому з причини відсутності документів, підтверджуючих право власності померлого на зазначену земельну ділянку.

У звязку з вищевикладеним та тим, що нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача, ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.21).

Представник Білоліської сільської ради до суду не зявився, направив до суду заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.22).

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із копії свідоцтва про народження серії ЯИ №444038 від 03.11.1955 року (а.с.5), вбачається, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯИ №467598 від 18.03.1957 року (а.с.6), батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №361154 від 19.12.2013 року (а.с.8), ОСОБА_7 померла 18 грудня 2013 року у віці 85 років в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №377885 від 29.07.2014 року (а.с.7), ОСОБА_5 помер 23 липня 2014 року у віці 87 років в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №377884 від 29.07.2014 року (а.с.9), ОСОБА_4 померла 23 липня 2014 року у віці 57 років в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №084344 від 08.09.2000 року (а.с.10), виданого Білоліською сільською радою народних депутатів, видно, що ОСОБА_4 значиться власником земельної ділянки площею 18,24 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №084344 від 08.09.2000 року, виданий на імя спадкодавця ОСОБА_4, було втрачено. Про втрату вищевказаного державного акту була опублікована обява в газеті «Татарбунарський вісник» №31(5864) від 06.08.2016 року (а.с.16).

Відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року (а.с.а.с.12-13), встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 23 липня 2014 року.

Із листа нотаріуса за №1182/02-14 від 26.11.2015 року (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно земельну ділянку.

Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області за №В-568/0-205/6-16 від 02.08.2016 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 18,2423га, розташованої за межами населеного пункту Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2016 року, становить 473 494, 90 грн. (а.с.14).

Згідно довідки за №1054 від 01.09.2016 року (а.с.33), виданої Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня смерті дійсно була зареєстрована і постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4. За цією адресою з нею проживав та був зареєстрований ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Частиною 1 ст.1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померла ОСОБА_4 на день смерті, тобто на 23 липня 2014 року, дійсно мала право на земельну ділянку площею 18,74 га, розташовану на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Позивач являється спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки в порядку другої черги за законом, як рідний брат померлої, постійно проживав з померлою до відкриття спадщини. ОСОБА_4 прийняла, але не оформила свої спадкові права після померлої 18.12.2013 року своєї матері ОСОБА_7. А позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_5, померлого 23.07.2014 року, так як фактично проживав зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.10.2015 року. Однак, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №084344 від 08.09.2000 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено, а на померлого дублікат Державного акту не видається. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку.

Інших спадкоємців, які мають право на спадок після смерті ОСОБА_4, померлої 23 липня 2014 року в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області не встановлено.

Відтак, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_3 право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку.

Керуючись ст.ст.58,59,60,208,209,213,215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1262, 1268,1269,1296-1298 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МО №348118, виданий Комсомольським РВ ХМУУМВС України в Херсонській області 02 червня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, як спадкоємцем за законом в порядку другої черги, право власності на земельну ділянку площею 18,24 га, розташовану на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №084344 від 08 вересня 2000 року, виданого Білоліською сільською радою народних депутатів на імя ОСОБА_4, що залишилася після смерті ОСОБА_4, померлої 23 липня 2014 року в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів с дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чебан