Справа № 201/4519/16-ц
Провадження 2/201/1642/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні районного суду у цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що приєднався з метою відкриття основного технічного карткового рахунку та видачі спеціального платіжного засобу платіжної картки до публічного договору приєднання запропонованого ПАТ «КБ «Приватбанк» в мережі інтернет. Позивачу відповідачем було відкрито основний технічний картковий рахунок та видано спеціальний платіжний засіб платіжну картку № 687785 та додаткову платіжну картку № 729060.

09 грудня 2015 року позивачу зателефонували невідомі особи, які представилися службою безпеки відповідача та запропонували позивачу набрати комбінацію цифр **21* +931#. Зазначені особи мали відомості щодо платіжних карток позивача, залишку на рахунках. Позивач дані дії виконав, проте фізично платіжні картки знаходилися в нього та він їх не використовував. 10 грудня 2015 року по телефону невідомі особи, які також представилися службою безпеки відповідача, повідомили, що платіжні картки були заблоковані та будуть перевипущені, оскільки стали предметом атаки шахраїв. Позивач після дзвінку помітив, що з його рахунку було списано 99220,64 Євро, зателефонував менеджеру банку за номером 3700 та отримав номер заявки 5896477. Менеджер також повідомив про те, що грошові кошти знаходяться в межах банківської установи відповідача. 16 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення грошових коштів, яке були списані 9 та 10 грудня 2015 року. 19 січня 2016 року відповідачем було відмовлено у поверненні коштів з тих підстав, що позивач особисто повідомив шахраям відомості своєї платіжної картки. З такою позицією позивач не погодився та просить суд стягнути з відповідача вказану грошову суму. Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що умови, запропоновані відповідачем в договорі приєднання є несправедливими, оскільки містяться на 1304 аркушах, на підставі чого позивач не міг належним чином ознайомитись зі всіма його пунктами належним чином. Крім того, пункти 1.1.5.5, 1.1.5.14, 1.1.5.29 знімають з відповідача відповідальність не лише внаслідок порушення позивачем ОСОБА_4 щодо нерозповсюдження інформації, а й навіть перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. Враховуюче викладене, позивач просить визнати вказані пункти договору недійсними. Також діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», який саме регулює вказані правовідносини. Заподіяну шкоду позивач оцінює в 5000,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, наголосив на тому, що позивач особисто здійснив певні операції зі своїми коштами, про що зазначив в позові, також особисто поставив підпис під договором приєднання, про що не заперечував, тому ставити питання щодо великої кількості тексту даного договору та неможливості перечитати всі сторінки є необгрунтованини доводами. Крім того, наголосив на тому, що вини банку у списанні грошових коштів з картки позивача немає, а тому банк не визнає також моральну шкоду.

Вислухавши сторони, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач приєднався з метою відкриття основного технічного карткового рахунку та видачі спеціального платіжного засобу платіжної картки до публічного договору приєднання запропонованого ПАТ «КБ «Приватбанк» в мережі інтернет. Позивачу відповідачем було відкрито основний технічний картковий рахунок та видано спеціальний платіжний засіб платіжну картку № 687785 та додаткову платіжну картку № 729060.

Відповідно до заяви (а.с.7) та формалізованого звіту (а.с. 21-24) позивач 09 грудня 2015 року здійснив переадресацію зі свого фінансового телефону на інший номер та ввів комбінацію цифр **21* +931#, яка була запропонована невідомими особами, які зателефонували йому та назвалися представниками служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлені обставини, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у звязку із чим суд дійшов висновку про вину позивача як підставу цивільно-правової відповідальності. Ця позиція суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України в справі № 6-71цс15. На підставі цього суд також вважає, що відсутні підстави щодо задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Що стосується вимог позивача щодо визнання умов договору приєднання недійсними у звязку з їх несправедливістю в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, враховуючи те, що даний договір та умови є публічними, розміщені на сайті відповідача, у позивача було достатньо часу для їх вивчення та жодного примусу щодо підписання цих документів на позивача не здійснювалось, що не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України « Про захист прав споживачів», суд вважає за можливе віднести судові витрати відповідно до ст. 88 ЦАК України за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,60,88,214,209,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова