АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7787/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Демидовська А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, переданих на зберігання, відсотків, інфляційних втрат, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який уточнив у ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_3 212000 грн. переданих на зберігання, 8050,19 грн. 3% річних, 122088,78 грн. інфляційних втрат, 1000 грн. моральної шкоди, 1500 грн. витрат на правову допомогу та 3307,27 грн. витрат на оплату суми судового збору.

Вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2014 року передав ОСОБА_3 на зберігання 212000 грн., які останній повинен був повернути до 14 години 21 липня 2014 року, проте зобов»язання не виконав.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача передану на зберігання суму, а також відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати за період з 22 липня 2014 року по 26 жовтня 2015 року.

Окрім того, зазначає, що внаслідок порушення відповідачем зобов»язання зазнав моральної шкоди, оскільки тривалий час перебуває у напруженому стані, що призводить до моральних страждань.

РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 212000 грн. переданих на зберігання, 8050,19 грн. 3% річних, 122088,78 грн. інфляційних втрат, 1000 грн. моральної шкоди, 1500 грн. витрат на правову допомогу та 3307,27 грн. витрат на оплату суми судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній зазначає, що правовідносини сторін мають інші обставини, аніж ті, що зазначені позивачем.

Так, зазначає, що позивач є власником та очолює ТОВ «Оріон-Україна», яка в свою чергу є кредитором невизначених боржників. З метою повернення коштів від боржників, позивач звернувся до ОСОБА_6, який визначив вартість своїх послуг у сприянні вирішення цього питання в розмірі 212000 грн.

Під час зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також був присутнім ОСОБА_3, на якого були покладені функції посередника (зберігача коштів до виконання домовленості). ОСОБА_3 зазначає, що ним дійсно складена розписка, на підставі якої позивач звернувся до суду, та відповідно до якої він повинен був зберегти грошові кошти. Проте, під час зустрічі ОСОБА_5 передав кошти особисто ОСОБА_6, а розписку ОСОБА_3 не повернув і в подальшому ігнорував такі вимоги.

Посилаючись на викладені підстави зазначає, що договору зберігання фактично укладено не було, а домовленість між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 частково виконана (в невиконаній частині кошти повернуті).

В апеляційній скарзі одночасно зазначає, що, не дивлячись на невизнання вимог, під час провадження у справі дійшов згоди з позивачем про повернення коштів шляхом передачі у власність земельної ділянки. Проте, отримавши у власність від ОСОБА_3 земельну ділянку, позивач від своїх вимог не відмовився.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 15 липня 2014 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 на зберігання 212000 грн., які останній повинен був повернути до 14 години 21 липня 2014 року. Факт передачі коштів та умови їх зберігання оформлені розпискою ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, установивши факт неповернення прийнятих на зберігання коштів, дійшов висновку про стягнення цих коштів з відповідача із застосуванням ст.625 ЦК України, а також уважав доведеними вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно установлено, що правовідносини сторін виникли на підставі укладеного договору зберігання та доводами апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовуються.

Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 936-938, 942, 943, 949 ЦК України, відповідно до змісту яких на підставі письмово укладеного договору зберігання, зберігач зобов»язується протягом установленого строку зберігати передані йому поклажодавцем речі та повернути їх у схоронності на вимогу. На зберігача покладається персональна відповідальність перед поклажодавцем з виконання зобов»язання по поверненню речі.

Доводи апеляційної скарги в частині фактичного не отримання відповідачем грошових коштів на зберігання, а також часткового виконання зобов»язання, відхиляються колегією суддів, оскільки є суперечливими між собою та спростовуються наявними у справі доказами.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів в розмірі 212000 грн., що були передані на зберігання.

Разом з тим, судом помилково застосовано до цих правовідносин ст.625 ЦК України, згідно якої передбачено, що боржник , який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом правовідносин, що виникли між сторонами, грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару. Відтак, зобов»язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, не є грошовим зобов»язанням, з огляду на що положення ст.625 ЦК України застосуванню не підлягають.

Окрім того, вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки за змістом ст.611 ЦК України правові наслідки у вигляді відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов»язання наступають, якщо такі встановлені договором або законом. Разом з тим, умовами укладеного договору та вимогами закону не передбачено відшкодування моральної шкоди у цих правовідносинах.

Вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати не є документально підтвердженими у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, а наявні в матеріалах справи Угода про надання правової допомоги та Акт приймання-передачі наданих послуг не уважаються фінансовими документами на підтвердження оплати понесених витрат.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 8050,19 грн. 3% річних, 122088,78 грн. інфляційних втрат, 1000 грн. моральної шкоди та 1500 грн. витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині стягнення судового збору слід змінити відповідно до ст.88 ЦПК України, зменшивши розмір витрат на оплату судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 3307,27 грн. до 2120,00 грн.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 8050,19 грн. 3% річних, 122088,78 грн. інфляційних втрат, 1000 грн. моральної шкоди і 1500 грн. витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на оплату суми судового збору, зменшивши суму з 3307,27 грн. до суми 2120,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов