У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що він з 28 грудня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 і за період шлюбу ними було побудовано спірну нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б»).

Посилаючись на те, що указана будівля є спільним майном подружжя його та відповідача, позивач просив визнати за ним та відповідачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б») по 1/2 частині на кожним.

В жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б»), обґрунтовуючи це тим, що вказаний об'єкт нерухомості був побудований за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_7 на нежитлову будівлю що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б») загальною площею 291,8 кв.м.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що за змістом договору дарування грошових коштів від 24 листопада 2013 року ОСОБА_7 отримала у подарунок від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1 млн. грн.

24 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого, сторони зобов'язуються шляхом об'єднання майна та зусиль спільно діяти для досягнення наступної спільної цілі з будівництва господарським способом нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б»).

Згідно з додатком №1 до договору про спільну діяльність від 24 листопада 2013 року, сторони дійшли згоди затвердити склад та зміст проектної-кошторисної документації ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б»). Вартість ремонтних робіт складала 976 тис. грн, які ОСОБА_7 сплатила в той же день ОСОБА_9

Пунктами 4.1.3 та 10.2 договору сторони визначили, що строк завершення ремонтно-будівельних робіт було визначено 01 квітня 2014 року, а власником об'єкта нерухомості буде ОСОБА_7

Відмовляючи у позові ОСОБА_6 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив з того, що вказане спірне нерухоме майно було побудоване за особисті кошти ОСОБА_7 і вона особисто є власником спірного майна з 01 квітня 2014 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_10, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний об'єкт нерухомого майна після завершення будівництва підлягав прийняттю його до експлуатації та державній реєстрації у передбаченому законом порядку, однак позивачем за зустрічним позовом не надано доказів розгляду компетентними державними органами питання щодо погодження прийняття забудови до експлуатації або є відмови у такому прийнятті. Крім того, указано на відсутність доказів того, що земельна ділянка на якій проводилися будівельні роботи надана ОСОБА_7 в користування, або перебуває в її власності.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2016 року справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року була призначена до розгляду у суді апеляційної інстанції на 25 лютого 2016 року.

Згідно з довідкою № 22-ц/796/3246/2016 від 25 лютого 2016 року дана справа була знята з розгляду у зв'язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Справа була призначена до апеляційного розгляду на 17 березня 2016 року, про що сторонам було надіслано судові повістки-повідомлення.

Ухвалюючи 17 березня 2016 року оскаржене судове рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що позивач та відповідач у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що повідомлення про дату та час розгляду справи в апеляційному порядку, надіслані ОСОБА_6, ОСОБА_7 та її представнику - ОСОБА_11, повернулись до суду апеляційної інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Статтею 305 ЦПК України встановлені наслідки неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до яких апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі зокрема неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про апеляційний розгляд даної справи, суд апеляційної інстанції помилково вважав за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Такі процесуальні дії суду є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд.

При цьому судом апеляційної інстанції не було враховано положення п. 2, 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України щодо забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Указані порушення судом апеляційної інстанції вимог норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного її вирішення на підстави доводів та заперечень усіх сторін справи.

За таких обставин, ураховуючи взаємопов'язаність позовних вимог ОСОБА_6 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 рокуінстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик