Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі - Родіній Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним право власності за законом на 1/6 частину земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2, померлої 30.05.2013 року. Крім нього спадкодавцем покійної ОСОБА_2 є ОСОБА_3, який відмовився від спадшини на користь позивача. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини жилого будинку №21 з жилими прибудовами та частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих в м. Маріуполі по вул. Менжинського та земельною ділянкою. 26.10.2015 року позивач звернувшись до Третьої державної нотаріальної контори отримав свідоцтво про право власності за законом після смерті матері на 1/6 частину жилого будинку та всіма належними до нього прибудовами, реєстровий номер 2-948. Проте, постановою №2199/02-31 від 26.10.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/6 частину земельної ділянки , розташованої за адресою: м. Маріуполь, вул. Менжинського,21, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу у спадкодавця. На підставі зазначеного просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала викладене в позові та просила задовольнити.

Представник Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серія VI-УР №1259325 виданого в м. Жданові Донецької області та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.12.2011 року серія ВРО№754996 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2011 року ОСОБА_2 є власницею 1/6 частни земельної ділянки розташованої в м. Маріуполі по вул. Менжинського,21.

09.04.2015 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області серії І-НО №899670 від 10.04.2015 року.

Після смерті ОСОБА_2 Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою за заявою позивача була заведена спадкова справа 583/2015. Згідно спадкової справи, крім позивача спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_3, який відмовився від спадщини на користь позивача.

Згідно матеріалів спадкової справи 26.10.2016 року держаним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку жилого будинку за номером 21 з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані у місті Маріуполі, вулиця Менжинського, на земельній ділянці, кадастровий номер :03:007:0279.

Згідно з постановою нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 26.10.2015 року №2199/02-31 позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер :03:007:0279, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вулиця Менжинського,21. Причиною відмови послугувало те, що в свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.12.2011 року за реєстром №2-2878 на частку земельної ділянки, яка належала померлій ОСОБА_2 відсутня відмітка про державну реєстрацію переходу права власності власності на частку земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Тобто на сьогоднішній момент відсутня інформація про державну реєстрацію прав на 1/6 частку земельної ділянки на імя спадкодавця ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті ОСОБА_2, померлої 09.04.2015 року, за законом є її син ОСОБА_1

Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю ОСОБА_2 належало на праві власності 1/6 ідеальна частка земельної ділянки за кадастровим номером :03:007:0279, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вулиця Менжинського, 21, що підтверджувалося свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.12.2011 року за реєстром №2-2878.

Проте через відсутність у позивача доказів реєстрації даного права власності спадкодавцем в державному реєстрі (Державному земельному кадастрі), оформлення спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку стало неможливими.

Позивач не мав у себе всіх вказаних документів в наявності та не міг вже їх отримати без особистої участі спадкодавця, що з обєктивних причин позбавило позивача можливості оформити спадкові права в досудовому порядку.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 3.5 Розяснень спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Спадкодавець ОСОБА_2 за наявності у неї всіх визначених законодавством правовстановлюючих документів не здійснила у встановленому законом порядку державну реєстрацію свого права власності на 1/6 частку земельної ділянки по вул.Менжинського, 21 у м.Маріуполі., так як після отримання свідоцтва про право власності на спадщину не звернулася до державного реєстратора Держгеокадастру. Проте отримала відповідне свідоцтво про право власності на спадщину.

Водночас позивач ОСОБА_2 набула право власності на 1/6 частку жилого будинку за номером 21 з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані у місті Маріуполі, вулиця Менжинського, на земельній ділянці, кадастровий номер :03:007:0279.

Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності спадкодавцю та набуття ним у встановленому законом порядку права власності на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :03:007:0279, , яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Менжинського,21.

Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на дану частку земельної ділянки, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у попереднього власника (спадкодавця) державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за законом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного йому права власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 197, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 09.04.2015р. на 1/6 частину земельної ділянки, розташованої в м. Маріуполі, вул. Менжинського,21.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко