Справа № 752/6512/16-ц
Провадження № 2/752/3554/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
11 липня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючої судді Мирошниченко О.В.,
при секретарі Бурлака Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування ? частки квартири від 29 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В. Інша ? частина квартири належить йому згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В.
В даній квартирі зареєстрований відповідач, а саме - дочка колишньої власниці ? частини квартири ОСОБА_2, яка фактично з 2006 року в зазначеній квартирі не проживає, її місце знаходження та проживання невідоме.
Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживає понад один рік, значиться зареєстрованою лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, комунальні та інші платежі сплачує позивач. Будь-яких речей в квартирі відповідача немає, що підтверджується актом. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги просив суд задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, яка повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача й третьої особи та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіти, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до 1, 2, статті 319 Цивільного кодексу України власник володіти, користуватися розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.
Судом достовірно встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1 Зазначене підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2016 року (а.с. 4). В даній квартирі зареєстрована донька колишнього власника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, що підтверджується довідкою форми 3 № 14 від 25.04.2016 року видана Житлово-будівельним кооперативом «Дружба» (а.с. 10).
Судом встановлено, що відповідач добровільно залишила місце проживання, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин з 2006 року, про свідчать акт про не проживання від 22 квітня 2016 року, виданий Житлово-будівельним кооперативом «Дружба» (а.с. 11)
За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку.
З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись статтями 15, 35-36, 110, 118-119 , суд, -
Позов, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя