пр. № 2-н/759/138/16
ун. № 759/8668/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року представник ПАТ «Київенерго» за довіреністю Жекова Г.І. звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» суми боргу за спожиту електроенергію в розмірі 2803,35 грн. за період з 01.10.2012 року по 01.10.2015 року; 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 1333,94 грн. за період з 01.10.2012 р. по 01.10.2015 року та судових витрат.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" № 14 від 23.12.2011 року, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб"єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб"єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов"язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість за спожиту електричну енергію разом із 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 4137,29 грн. з 01.10.2012 року, що є вимогою з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; 2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право; 3) наявні обставини, зазначені у пунктах 2 - 5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 100 ЦПК України визначено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємоповязані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що наявність спору про право та пред'явлення вимоги, що не передбечена ст.96 ЦПК України, є самостійними підставами для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Відповідно до змісту ч.5 ст.100 ЦПК України визначено, що суд вправі постановити ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог лише в тому випадку, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з який не підлягає розгляду в порядку наказного провадження (ст.96 ЦПК України). ЦПК України не предбачає можливості відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог у разі встановлення обставин, що свідчать про наявність спору про право, зокрема, якщо із заяви вбачається, що частина вимог була заявлена зі спливом позовної давності.

Отже суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат.

Відповідно ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: