Провадження № 2/522/757/16
УХВАЛА

21 липня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору про розподіл майна та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання зобовязань за кредитними договорами спільними сумісними зобовязаннями, а саме за : 1) кредитним договором № 14к-211 від 25.05.2007 р. між АТ «Фінанси та кредит» і ОСОБА_3; 2) кредитним договором № 10к-299 від 25.05.2007 р. між АТ «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_4; 3) кредитним договором № 30/115-С від 25.05.2007 р. між АТ «Індустріально-експортний банк» (АТ «Індекс-банк») і ОСОБА_3; 4) договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.09.2007 р. між АКІБ ПАТ «УкрСиббанк» ) і ОСОБА_3; 5) договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.02.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_3; та про стягнення грошової компенсації в розмірі ? ч., яка сплачена ним за вказаними кредитними договорами на користь банків в розмірі 100545,45 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2614181,70 грн. (а.с. 3-5, 79-80).

При цьому, обґрунтовуючи вказані позовні вимоги до відповідача, позивач вказував, що згадані кредитні договори були укладені під час перебування ними у шлюбі, на користь та в інтересах сімї, а все майно, яке купувалося на отримані за цими договорами кошти, використано на задоволення потреб сімї, й на час розірвання шлюбу між ними 16.10.2009. р. загалом борг за цими договорами дорівнював 307574,60 дол. США, та з часу розірвання шлюбу він взяв на себе боргові зобовязання за цими договорами і продовжує їх виконання особисто, сплативши борг в сумі 182862,40 дол. США, а залишок по цими кредитами складає 124712,20 дол. США, тому відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ч. 4 ст. 65 СК України зобовязання за цими договорами є спільними сумісними зобовязаннями.

Згодом, до початку розгляду судом даної справи по суті, позивач подав адресовану суду свою письмову заяву про зміну підстави позову, відповідно до якої остаточно вимагає розірвати укладений між ним та відповідачем договір про розподіл подружнього майна від 10.09.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за р. № 1249, та стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі ? частини сплачених ним за вказаними договорами коштів на користь банків, у розмірі 91431,20 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2240064,00 грн.

Обгрунтовуючи ці свої позовні вимоги, позивач вказує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2009 року у справі № 2-10529/09 була затверджена укладена 07 жовтня 2009 року між ним і відповідачем мирова угода щодо розподілу подружнього майна, й на підставі цієї ухвали суду вони 10 вересня 2010 року уклали договір про розподіл подружнього майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за р. № 1249, відповідно до якого відповідач визнала борг за кредитними договорами спільним сумісним майном, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року була скасована вказана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2009 року у справі № 2-10529/09, та рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року у цивільній справі № 2/10529/09 був здійснений розподіл належного їм подружнього майна, відповідно до якого за ОСОБА_4, зокрема, визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння, яке було набуте ними за час шлюбу, отже вищевказаний договір про розподіл подружнього майна від 10 вересня 2010 року за р. № 1249 підлягає розірванню, та, виходячи з необхідності справедливого розподілу боргових зобовязань за кредитним договорами, ОСОБА_4 зобовязана компенсувати йому ? частину цих боргових зобовязань.

Під час судового розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_5 подав адресоване суду своє письмове клопотання про відмову у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_3 про зміну підстави позову у даній справі, посилаючись, що вказаною заявою позивач змінює і предмет і підстави позову, що прямо заборонено діючим цивільно-процесуальним законодавством України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 та її представники ОСОБА_7 підтримали вказане клопотання, а представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 заперечувала проти цього клопотання, посилаючись, що позивач змінив лише підстави позову.

Вирішуючи згадане клопотання, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України встановлено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов, та протягом усього часу розгляду справи позивач має право шляхом подання письмової заяви збільшити або зменшити розмір позовних.

Аналізуючи первісну позовну заяву позивача та його заяву про зміну підстави позову, суд доходить висновку, що фактично позивач змінив підстави позову про стягнення грошових коштів, але не змінив предмет спору, та доповнив позовні вимоги вимогою про розірвання договору про розподіл подружнього майна від 10.09.2010 р. за р. № 1249.

Керуючись ч. 1 ст. 31, ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ :

Відхилити клопотання ОСОБА_5, який є представником відповідача ОСОБА_4, про відмову у прийнятті заяви позивача ОСОБА_3 про зміну підстави позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Н.А. Ільченко

21.07.2016