Справа № 591/3095/16-ц
Провадження № 4-с/591/33/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі судового засідання Кальченко М.В.

з участю державного виконавця відділу Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській

області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»

- про визнання неправомірними дій державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1,

- про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року,

- про зобовязання державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_1 провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа;

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2016 року заявник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, скасування постанови державного виконавця, в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року, зобовязати державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_1 повноцінно провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 19 листопада 2010 року Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист по справі № 2-4992/10 про стягнення в солідарному порядку з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 18 840,89 грн. на користь заявника.

29 жовтня 2015 року державний виконавець Сумського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_1 винесла постанову в рамках виконавчого провадження №44765221 про повернення виконавчого документу стягувачеві відповідно до п.2 ч. ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» поверхнево здійснено свої професійні обовязки, не в повному обсязі виконано роботу щодо розшуку майна та коштів боржника. Крім того, державним виконавцем порушено норми ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», так як виконавче провадження безрезультатно тривало понад встановлені законодавством строки.

Заявник вказує на те, що постанову від 29.10.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві ОСОБА_2 отримав лише 06 червня 2016 року.

В судове засідання представник заявника не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, скаргу підтримує, просить задовольнити скаргу в повному обсязі.

Державний виконавець Колодченко О.В. в судовому засіданні проти скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні. Суду надала письмові заперечення та пояснила, що дійсно на виконанні у Сумського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Сумській області перебувало виконавче провадження, в якому з боржника ОСОБА_4 на користь стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягало стягненню солідарно 18840,89 грн. Державний виконавець вказує на те, що нею здійснено всі необхідні заходи щодо перевірки майнового стану боржника, однак під час проведених виконавчих дій майна боржника чи інших джерел доходу не було виявлено, тому на підставі п. 2 ч. ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Заінтересована особа ОСОБА_4 про час та місце судового розгляду повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Суд, вислухавши заперечення державного виконавця, вивчивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 44765221, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, частина четверта статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що постанову від 29.10.2015 року стягувач (ОСОБА_2) отримав лише 06.06.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на супровідному листі (а.с.6), а будь-яких інших доказів про раніше направлення постанови державним виконавцем не надано, і такі докази відсутні і в матеріалах виконавчого провадження, то суд вважає, що заявник (ОСОБА_2) не пропустив строк на оскарження постанови держаного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні в Сумському районному ВДВС ГТУЮ у Сумській області перебувало виконавче провадження № 44765221 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4992/10 виданого 19 листопада 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБІ Банк» солідарно боргу у розмірі 18 840,89 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем проведено наступні дії: у червні та жовтні 2014 року направлено запити до фіскальних органів України та Пенсійного фонду України з метою встановлення джерел доходів боржника ОСОБА_4 (а.с.39-42). Офіційних джерел доходу боржниці виявлено не було.

Крім того, 19 вересня 2014 року в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направлено для виконання та відому (а.с.43)

У вересні 2014 року направлено запити щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів чи сільськогосподарських машин, та отримано відповідь, що таких не виявлено (а.с.44-45).

З наданої копії акту, датованого 15 жовтня 2016 року, вбачається, що державний виконавець склала акт про вихід за місцем мешкання боржниці у с. Сад, де зі слів її чоловіка ОСОБА_3 встановлено, що боржниця ОСОБА_4 ніде не працює, а майно, що підлягає опису та арешту належного боржниці ОСОБА_4 на праві власності, відсутнє (а.с.46).

При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що по-перше, в акті зазначена незрозуміла дата складення акту про вихід на місце проживання, що викликає обґрунтовані сумніви в часі проведення виконавчих дій та взагалі сумніви у реальності виходу на місце проживання боржника, а по-друге, державний виконавець встановив обставини зі слів ОСОБА_3, який сам є солідарним боржником перед Банком по виконавчому листу.

Таким чином, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що останні виконавчі дії по даному провадженню були проведені у вересні 2014 року, після чого протягом 2015 року будь-яких виконавчих дій, які б сприяли примусовому виконанню рішення суду, державним виконавцем не проводилося.

Не зважаючи на це, постановою державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_1 від 29 жовтня 2015 року повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 2 ч. ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Своє рішення державний виконавець мотивувала тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснений державним виконавцем розшук майна виявився безрезультатним.

Однак з такими висновками державного виконавця суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» дає широкий спектр прав державному виконавцю щодо здійснення заходів для примусового виконання рішення суду.

Так, п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що в тому випадку коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, дослідженого судом, державний виконавець не скористалася наданими їй законом правами, поверхнево та не в повному обсязі провела виконавчі дії та передчасно зробила висновки про повернення виконавчого листа, що призвело до порушення прав стягувача.

Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року не була своєчасно направлена стягувачеві, і в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення даної постанови стягувачеві рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення.

При цьому суд не приймає до уваги посилання державного виконавця на те, що жодних порушень прав чи інтересів стягувача не допущено, оскільки стягувач скористався наданим йому правом та повторно предявив виконавчий лист № 2-4991 від 19.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 18840,89 грн.

Суд вважає, що сам факт ненаправлення (несвоєчасногое направлення) стягувачу постанови про повернення виконавчого документу вже свідчить про порушення прав стягувача, так як протягом з жовтня 2015 року по червень 2016 року (7 місяців) стягувач не був обізнаний про повернення виконавчого документа.

Крім того, суд вбачає порушення прав стягувача у тому, що державний виконавець повернула виконавчий лист, не провівши повно всі необхідні виконавчі дії, а лише здійснивши їх формально, а протягом 2015 року державним виконавцем взагалі не проведено жодних виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Таким чином, державний виконавець не мала правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 210, 293,383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року у виконавчому провадженні № 44765221.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року у виконавчому провадженні № 44765221.

Зобовязати державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 провести виконавчі дії по виконанню виконавчого листа № 2-4991/2010 від 19.11.2010 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в апеляційний суд Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні під час її проголошення, мають право оскаржити її протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повна ухвала суду складена до 14.07.2016 року.

Суддя Г.В.Кривцова