АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4612/16 Справа № 201/8709/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Дніпро

27 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасувати наказ про звільнення, зміну формулювання причини звільнення з роботи та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та після уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.04.2015 року про його звільнення на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри; вважати його звільнення з посади заступника директора Департаменту з управління будівельними проектами Бізнесу великих та VІР клієнтів ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» змінити запис у трудовій книжці в частині формулювання причини звільнення та вказати формулювання - звільнений на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України /т.1 а.с. 2-4, т.2 а.с. 4-6/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог /т.2 а.с. 143-147/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.2 а.с. 149-159/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього збоку власника або уповноваженого ним органу.

Для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) вина працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-100цс16.

Відповідно до роз'яснень в абзаці 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Таким чином, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт.

Для звільнення таких працівників роботодавець повинен мати відповідні підстави, а саме вчинення працівником винних дій, які призвели до втрати до нього довір'я з боку роботодавця. Вина може бути виражена як у формі умислу, так і необережних дій працівника. Але факт правопорушення та наявність вини працівника роботодавець повинен довести перед його звільненням або у суді. При цьому, роботодавець зобов'язаний довести не загальні факти правопорушень (розкрадання, нестачі тощо), а вину конкретного працівника.

Судом встановлено, що 17.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 1002, яким ОСОБА_2 прийнято на роботу в банк на посаду заступника керівника департаменту /т.1 а.с. 44-47/.

Також 17.05.2011 року видано наказом № Э.DN-КП-2011-1002 про прийняття позивача на роботу на посаду заступника директора Департаменту по інжинирінгу будівельних проектів ГО /а.с. 48-49/.

Згідно укладеного трудового договору ОСОБА_2 зобов'язався добросовісно виконувати свої трудові обов'язки, при неможливості виконання будь-яких функцій, завдань, негайно доводити це до безпосереднього керівника у письмовому вигляді, знати і виконувати вимоги чинного законодавства, внутрішніх нормативних документів банку.

ОСОБА_2 на підставі доручень, актів та рахунків були видані будівельні матеріали для подальшої передачі підрядним організаціям для виконання будівельних робіт, за які він отримував під звіт та ніс повну матеріальну відповідальність відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України.

20-22 квітня 2015 року відповідачем проводилася позачергова перевірка документів та наявності будматеріалів на будівельній площадці «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. За результатами перевірки було встановлено, що сума будматеріалів отриманих ОСОБА_2 від постачальника, що підтверджується актом прийому - передачі і не переданих в роботу підрядникові, що підтверджується відсутністю відповідних актів прийому - передачі становить 1 730 956, 39 грн.; відсутні оригінали актів прийому-передачі будматеріалів від ОСОБА_2 до підрядників, з усіма необхідними печатками, підписами відповідальних уповноважених осіб; після офіційного звернення до підрядних організацій ТОВ «Аміна», ТОВ «Арт Інвест», ТОВ «Будівельна компанія» СБІ-СКЕЛЯБУДІНВЕСТ», ТОВ «Рубікон ТРЕЙДІНГ», ТОВ «Атлас-Енерго» було встановлено що матеріали не передавалися.

Факт безпосереднього обслуговування позивачем товарних цінностей підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей згідно зазначених у довіреностях рахунків; рахунками постачальників, в яких перелік найменувань будівельних матеріалів та інших цінностей зазначений в графі «товар»; видатковими накладними про приймання будівельних матеріалів та інших цінностей перелік яких зазначено в графі «найменування товару»; видатковими накладними, в яких у графі «товар отримано» міститься підпис ОСОБА_2, що засвідчує фактичне отримання зазначених у видаткових накладних товарів в ТОВ «Епіцентр К» /т.1 а.с. 106, 107-109, 111-114-120 та інші/.

Кожен первинний документ виконує свою функцію і правова функція довіреності це підтвердження факту передачі товарно-матеріальних цінностей, оскільки фізична особа - представник вчиняє дію з отриманням товарно-матеріальних цінностей саме від імені такого покупця.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 відноситься до кола осіб, які можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я.

Наказом № Э.08.0.0.0/1-6688532 від 30.04.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з вчиненням дій, що дали підстави для втрати довір'я до нього з боку роботодавця.

У цьому наказі зазначено, що ОСОБА_2, на підставі довіреностей та видаткових накладних отримав будівельні матеріали під звіт та ніс повну матеріальну відповідальність за їх збереження та передачу у встановленому порядку підрядним організаціям.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди заподіяної підприємству. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» матеріальну шкоду в сумі 1 231 931, 72 грн., яке було виконано. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2015 року це рішення було скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено /т.2 а.с. 43-44, 45-46/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2016 року це рішення апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано, справу направлено на новий розгляд, але ухвалою встановлено факт отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від постачальників за довіреностями та іншими разовими документами для подальшої передачі підрядним організаціям на виконання будівельних робіт, але акти прийому-передачі матеріалів або інші документи на підтвердження подальшої передачі цих матеріалів відсутні /т.2 а.с. 130-133/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що до його трудових обов'язків входило забезпечення будівельного виробництва відповідно до будівельної програми ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом організації роботи та взаємодії відповідних відділів Департаменту з управління будівельними проектами Бізнесу великих та VІР клієнтів, а також підрядників, що виконували роботи на об'єктах банку та безпосередньо він не отримував від постачальників товарно-матеріальних цінностей, то їх неможна прийняти до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи.

Відносно доводів апелянта про неправильне оформлення відповідачем довіреностей, а саме реєстрації їх в журналі реєстрацій, то з ними також погодитися не можна, так як постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 року № 381 Міністерством фінансів України видано наказ від 05.05.2008 року № 647 «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99» який скасовує порядок суворого обліку бланків довіреностей на одержання цінностей.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.