У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - УПФ України в м. Івано-Франківську) про стягнення коштів.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року визнано дії УПФ України в м. Івано-Франківську щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії неправомірними, зобов'язано УПФ України в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік», починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

Однак УПФ України в м. Івано-Франківську виплати сум на виконання постанови суду не здійснило, тому позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 55 518 грн 08 коп., з яких невиплачена пенсія - 35 023 грн 11 коп., індекс інфляції - 19 363 грн 68 коп., 3 % річних за весь період невиплати пенсії - 1 131 грн 29 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Позивач ОСОБА_6 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судами встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року визнано дії УПФ України в м. Івано-Франківську щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії неправомірними, зобов'язано УПФ України в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату ОСОБА_6 призначеної пенсії як інваліду ІІ групи відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік», починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року виданий виконавчий лист № 344/3851/2014 року про зобов'язання УПФ України в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату ОСОБА_6 призначеної пенсії як інваліду ІІ групи відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік», починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

УПФ України в м. Івано-Франківську ОСОБА_6 нарахована доплата за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року у розмірі 35 023 грн 11 коп., однак грошові кошти не виплачені у зв'язку із відсутністю цільового фінансування, про що свідчить довідка № 5438 від 30 грудня 2014 року.

03 липня 2015 року представник позивача звернувся до УПФ України в м. Івано-Франківську з вимогою провести виплату нарахованої пенсії згідно з рішенням суду від 02 жовтня 2014 року у розмірі 35 023 грн 11 коп.

УПФ України в м. Івано-Франківську повідомило позивача, що на виконання вказаного рішення нарахована доплата за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року у розмірі 35 023 грн 11 коп., грошові кошти будуть виплачені за наявності фінансування з державного бюджету.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення невиплаченої пенсії у розмірі 35 023 грн 11 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем, який обґрунтовував свій позов положеннями матеріального права, що регулюють питання про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у невиплаті перерахунку пенсії на підставі постанови суду, не доведено завдання йому шкоди відповідачем.

А також вважав, що нарахована, але не виплачена на користь позивача пенсія у розмірі 35 023 грн 11 коп. за своєю правовою природою не може вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є сумою, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови адміністративного суду, та виходив з того, що порушені права позивача відновлено ухваленою постановою адміністративного суду про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити призначену позивачу пенсію, яка знаходиться на виконанні та частково виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми пенсії, за постановою адміністративного суду, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив спірні правовідносини та обґрунтовано виходив із того, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тому повторне звернення до суду за стягненням вже визначеної рішенням суду суми є недопустимим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки така передбачає наявність договірних правовідносин і поширюється насамперед на порушення грошового зобов'язання, а рішення суду про стягнення грошових коштів, у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства, не дає підстав для застосування ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» Книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) (правова позиція, висловлена під час розгляду справи № 6-2759цс15, викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року).

Встановивши при розгляді справи про стягнення передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за весь час невиплати пенсії, що між сторонами не існує грошового зобов'язання, спірні правовідносини регулюють спеціальні норми права, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для застосування цієї статті.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення суду залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова