Ухвала іменем україни 06 липня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: головуючого Остапчука Д.О. суддів: Висоцької В.С., Попович О.В., Колодійчука В.М., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення суми вкладу за депозитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк) про відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі у розмірі 25 000 дол США, що еквівалентно 308 781,98 грн та моральної шкоди у розмірі 46 034,62 грн.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила суд стягнути з банку майнову шкоду у розмірі суми вкладу 25 000 дол США, що еквівалентно 308 871,98 грн, та моральну шкоду у розмірі 46 034,62 грн.

30 жовтня 2014 року позивачка змінила підстави позову та на підставі ч. 3 ст. 1058, ч. 1 ст. 1059, ч. 2 ст. 1068 ЦК України просила суд стягнути з Банка суму вкладу в розмірі 25 000 дол США, яка була нею внесена в касу Банку на підставі договору строкового Банківського вкладу «Класичний» № 38875-32451 від 25 вересня 2012 року, що еквівалентно 308 871,98 грн та у відшкодування моральної шкоди стягнути кошти в розмірі 46 034,62 грн.

Зазначала, що Банк відмовив їй у поверненні зазначених коштів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не укладала з Банком угод і зазначена позивачкою сума коштів не розміщалась у Банку на умовах договору Банківського вкладу.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 25 000 дол США, що становить 389 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі скаржниця просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що наведені позивачкою обставини та надані докази є вичерпними та достовірними, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму вкладу у розмірі 25 000 дол США, що еквівалентно 389 000 грн.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачка обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, змінивши підставу позову, а суд першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 10 ЦПК України не з'ясував обставин справи всебічно та об'єктивно, не роз'яснив позивачці наслідки зміни підстави позову, у зв'язку із чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Погодитися з висновками суду апеляційної інстанції не можна, оскільки вони протирічать нормі закону на яку посилався суд апеляційної інстанції.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2012 року між Банком, в особі начальника відділення в м. Дрогобич ОСОБА_5, яка діє на підставі положення про відділення та довіреності №010-01/224 від 12 січня 2010 року, та ОСОБА_3 укладено договір Банківського строкового вкладу «Класичний» №38875-32451 на суму 25 000 дол. США на термін 183 календарних днів з 25 вересня 2012 року по 25 березня 2013 року із розрахунку 08 % річних на суму вкладу. Такий договір скріплений підписами сторін та печаткою Банку.

Грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США за вищезазначеним договором відповідач отримав, що підтверджується квитанцією від 25 вересня 2012 року, скріпленою підписами та печаткою Банку, з призначенням платежу внесення коштів на депозитний рахунок №324512 від 25 вересня 2012 року ОСОБА_3

При цьому судом встановлено, що у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4, 5 ст. 191, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 90, ч. 1, ст. 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від ОСОБА_3 коштів на підставі договору банківського вкладу.

Згідно обвинувального акту щодо повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень остання підозрюється серед іншого у тому, що з корисливих мотивів 25 вересня 2012 року склала і видала завідомо неправдиві офіційні документи, а саме депозитний договір №38875-32451 від 25 вересня 2012 року на ім'я ОСОБА_3, в якій внесла завідомо неправдиві відомості про те, що банк отримав від останньої кошти у сумі 25 000 дол. США, які в подальшому діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення, шляхом підроблення офіційних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має прав в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, а тому особа має паво пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Враховуючи зазначене, не можна погодитись з висновком апеляційного суду, який відмовив у позові, у зв'язку з тим, що позивачка, звертаючись до суду, обрала спосіб захисту, не встановлений законом для захисту свого права чи інтересу.

При цьому, безпідставним є висновок суду щодо порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме не з'ясував обставин справи всебічно та об'єктивно, не роз'яснив позивачці наслідки зміни підстави позову, оскільки положення зазначеної статті не містить обов'язку суду роз'яснювати позивачу який спосіб захисту своїх порушених прав йому треба обрати, дане право позивача визначене ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Крім того, виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору Банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором Банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері Банківської діяльності (Банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір Банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність Банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження Банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором Банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від Банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні Банку - відповідний обов'язок. З договору Банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність Банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і Банку (боржника).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов помилкового висновку щодо спричинення шкоди діями працівника Банку вкладнику, адже з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі Банку саме Банк є їх власником, а тому саме Банку спричинена шкода вищезазначеним злочином.

Вкладник має право вимоги до Банку про повернення вкладу за договором Банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення Банком своїх зобов'язань за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-352цс16.

На зазначене суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року скасувати, залишивши в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.О. Остапчук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Попович

В.О. Савченко