У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Завгородньої І.М., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 04 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № VIUPGA00000950, відповідно до якого останній наданий кредит у розмірі 39 427 грн зі сплатою 21 % річних строком до 02 травня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передала в іпотеку банку будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Позичальниця порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 13 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 202 636 грн 61 коп., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх зареєстрованих там осіб.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2006 року № VIUPGA00000950 у розмірі 202 636 грн 61 коп. звернуто стягнення на будинок загальною площею 104,10 кв. м, житловою площею 48,10 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 04 травня 2006 року № VIUPGA00000950 ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, отриманням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з житлового будинку (предмета іпотеки), розташованого по АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Тростянецькому районному секторі управління державної міграційної служби України у Вінницькій області. Встановлено початкову ціну вартості предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 53 740 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року змінено у частині визначення розміру заборгованості, замість слів «у розмірі 202 636 грн 61 коп.» вказано «у розмірі 94 675 грн 12 коп.» та скасовано у частині задоволення позовних вимог про виселення та стягнення судових витрат та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та в частині стягнення судових витрат відмовлено. У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Судами порушені норми процесуального права.

Судами встановлено, що 04 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № VIUPGA00000950, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 39 427 грн зі сплатою 21 % річних строком до 02 травня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передала в іпотеку банку будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Позичальниця порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 13 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 202 636 грн 61 коп.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 21 договору іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог ЦПК України, оскільки відповідачі були позбавлені права надати письмові заперечення за позовом та докази в їх обґрунтування, бо не отримували копії позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року відкрито провадження у справі (а. с. 23).

Відповідно до супровідного листа від 11 березня 2014 року відповідачам направлено копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (а. с. 24). Вказані документи ОСОБА_6 не отримано та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 27−41).

У подальшому судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_6 про судове засідання, призначене на 12 червня 2014 року, також повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 49).

Представником позивача було подано уточнену позовну заяву (а. с. 51−54), яку ОСОБА_6 також не було отримано (а. с. 65).

Судові повістки, надіслані відповідачам у судове засідання на 05 серпня 2014 року, також повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 69−74).

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток. У частині 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тобто, належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, є розписка про отримання судової повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення без належного повідомлення відповідачів, позбавив останніх їх права подати заперечення на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень, тобто не дотримався принципів рівності учасників процесу (ч. 1 ст. 5 ЦПК України) і змагальності сторін (ст. 10 ЦПК України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідачів, зокрема ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74−76 ЦПК України, чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Зазначені порушення вимог ЦПК України, з урахуванням правових позицій Верхового Суду України, на можна виправити ні на стадії апеляційного, ні на стадії касаційного розгляду.

Суди на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, порушили норми матеріального та процесуального права, не встановили фактичних обставин, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
О.В. Попович
В.О. Савченко