Дата документу 14.07.2016
Справа № 334/8896/15-ц
Провадження № 2/334/461/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016року Ленінський райсуд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Махіборода Н.О.,

при секретарі - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття картрахунку,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 29.12.2005р. про відкриття картрахунку, згідно якого, відповідач отримав від банку платіжну картку №104007, на яку банк перерахував 3500гр. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 4% в місяць, на строк дії картки - 1рік.

За відповідачем, який протягом 2006р. зняв всі кошти з карткового рахунку, а потім, декілька років умови договору не виконував, як вважає банк, утворилася заборгованість, яка станом на 05.07.2015р. складає - 29455,22гр., а саме: це заборгованість по кредиту 3066,98гр.; заборгованість по процентам 24509,42гр.; та штрафні санкції 500гр /фіксована частина/ та 1378,82гр. /процентна складова/.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає заборгованість, банк звернувся з позовом до суду для стягнення з відповідача, як позичальника, вищевказаної суми. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які були понесені при зверненні із позовом до суду: суму судового збору.

В судові засідання представник банку не зявлявся, у позові зазначив про розгляд справи без участі представника банку, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач, жодного разу в судові засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений завчасно простою та рекомендованою кореспонденцією, надісланою за адресою, зазначеною даними адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області /а.с.27/.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав:

відповідно договору б/н від 29.12.2005р. про відкриття картрахунку, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1, відповідач отримав від банка кредитну картку №104007, на яку банк перерахував 3500гр. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 4% в місяць, на строк дії картки - 1рік /а.с.14/.

Як встановлено в судовому засіданні, в першій половині 2006р. відповідач зняв всі кошти з карткового рахунку, після чого, останнє погашення процентів ним зроблено в травні 2006р. Судом встановлено, що з того часу відповідач не здійснював виплати за договором, що підтверджується випискою з руху грошових коштів на рахунку відповідача /а.с.11-13/.

Відповідно до ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Позивач наполягає на тому, що між сторонами укладено договір від 29.12.2005р., який діяв на час звернення банку з позовом до суду, а саме на жовтень 2015р., тому, банк і просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 05.07.2015р.

Як встановлено судом, договір складався з заяви позичальника та умов надання банківських послуг /а.с.14-20/.

Згідно ч.1 ст. 526 та ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що договір між позивачем та відповідачем укладався строком на 1 рік.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно до ст.257 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до вимог ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено в судовому засіданні, строк дії картки, наданої відповідачу 29.12.2005р., був встановлений строком на 1 рік. Відповідно умов до умов договору, якщо клієнт банку не повідомив про відмову від продовження строку вкладу, то вклад автоматично лонгується же на один рік. Проте, в тих же умовах та правилах банківських послуг /п.3.17/ зазначене, що у разі порушення виконання умов договору, банк призупиняє дію договору, або розриває дію договору та має право на звернення з вимогами про стягнення заборгованості /а.с.15-20/.

Погашення заборгованості відповідачем повинно було здійснюватися в наступному порядку: позичальник повинен надавати банку грошові кошти щомісячно за попередній місяць для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотків, винагороди, комісії, а також, інших витрат. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту не виконання позичальником кожного із цих зобовязань. Ця правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013р. та від 19.03.2014р., які є обовязковими для судів.

Банк звернувся до суду з вимогами до відповідача тільки 05.10.2015р., посилаючись на те, що договір про відкриття карткового рахунку від 29.12.2005р. діє по теперішній час, тобто, як вважає банк, строк позовної давності ним не порушений. Проте, судом встановлено, що порушення відповідачем строку погашення заборгованості сталося ще в травні 2006р., з того часу жодної проплати ним не зроблено ні по тілу кредиту, ні по процентам, ні по комісії ні по іншим витратам.

Тому, суд вважає, що сплив строк позовної давності, через це є законна підстава для відмови у позові. У звязку з чим, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки банк звернувся до суду із порушенням строку позовної давності.

Керуючись ст.10,60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 29.12.2005р. про відкриття картрахунку - відмовити.

На рішення суду протягом 10 днів, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області. Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача про перегляд рішення, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії

Суддя: Махіборода Н. О.