У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договори поруки. Крім того, банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 29 517,34 доларів США, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили. Крім того, ОСОБА_5 у порушення умов договору іпотеки без дозволу банку зареєструвала у квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітню дитину.

Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 29 517,34 доларів США та 23 005 грн. 81 коп., стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 30 062,95 доларів США та 34 382 грн. 07 коп., стягнути з ОСОБА_5 штраф за порушення умов договору іпотеки у розмірі 25 % від суми, вказаної у п. 1.4 договору іпотеки, а також звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості шляхом його продажу та передати його в управління банку з правом укласти щодо нього договори.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із окремими зустрічними позовами, посилаючись на те, що банк без їх згоди підвищив відсоткову ставку за кредитним договором від 28 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3, з 13,5 % до 14 % річних з 16 вересня 2008 року. Враховуючи викладене та посилаючись на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, позивачі просили визнати договори поруки від 28 квітня 2007 року з 16 вересня 2008 року.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 березня 2015 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2007 року у розмірі 30 062,95 доларів США та 34 382 грн. 07 коп. В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір поруки, укладений 28 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Мегабанк», припиненим. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір поруки, укладений 28 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Мегабанк», припиненим. Розподілено судові витрати.

Додатковим рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» штраф у розмірі 54 416 грн. 25 коп. за порушення умов іпотечного договору.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором від 28 квітня 2007 року у розмірі 30 062,95 доларів США та 34 382 грн. 07 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, шляхом надання ПАТ «Мегабанк» права її продажу за початковою ціною у розмірі 480 808 грн. У задоволенні позову про надання права отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати предмет іпотеки в управління з правом укласти щодо нього договори, а також надання інших повноважень, необхідних для продажу предмета іпотеки, відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Додаткове рішення районного суду змінено шляхом зменшення розміру штрафу, стягнутого з ОСОБА_5, з 54 416 грн. 25 коп. до 4 416 грн. 25 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «Мегабанк» просить скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішення апеляційного суду в частині визначення початкової вартості предмета іпотеки та відмови в передачі предмета іпотеки в управління на період його реалізації і зменшення суми штрафу, що підлягає стягненню з ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цих частинах в повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення апеляційного суду в частині, що стосується ОСОБА_5, та суми погашення заборгованості ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й зменшити зазначену суму з 30 062,95 доларів США та 34 382 грн. 07 коп. до 29 648,30 доларів США та 11 840 грн. 56 коп.

Отже, рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 не оскаржено, тому в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України)

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Мегабанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, у результаті чого утворилася заборгованість. При цьому суд також послався на те, що банк без згоди поручителя підвищив відсоткову ставку за кредитом, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності та відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України є підставою для визнання договорцу поруки припиненим. Крім того, суд виходив із того, що ОСОБА_5 після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя зареєструвала у квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітню дитину, що є порушенням умов цього договору та підставою для стягнення штрафу.

Частково скасовуючи рішення районного суду та звертаючи стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, апеляційний суд виходив із того, що предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», проте це не є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що судом першої інстанції невірно розраховано суму штрафу. В іншій частині апеляційний суд погодився із висновками районного суду.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 28 квітня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окремі договори поруки. Крім того, банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ПАТ «Мегабанк» посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 29 517,34 доларів США, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили. Крім того, банк посилався на те, що ОСОБА_5 у порушення умов договору іпотеки без дозволу банку зареєструвала у квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітню дитину.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки у розмірі, визначеному висновком судової товарознавчої експертизи від 09 вересня 2015 року у грошовому виразі, оскільки це впливає на права та обов'язки сторін.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного апеляційний суд не врахував та не виконав вимоги ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо порядку визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку»після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Пунктом 6.4 договору іпотеки встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою належного господарського використання предмета іпотеки згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період його реалізації.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст.212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не дав оцінки доводам банка про те, що заборгованість є значною та тривалий час не погашалася, а дії ОСОБА_5 з реєстрації у квартирі неповнолітньої онуки свідчать про намагання ухилитися від виконання умов договору іпотеки.

Також, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив посилань ОСОБА_5 на неправильний розрахунок суми основної заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на належну їй квартиру, зокрема нарахування одночасно штрафу та пені на одне й те саме порушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Апеляційний суд не встановив, за які порушення умов кредитного договору нараховані штрафи та пеня і не перевірив правильності їх нарахування з огляду на наведені вище норми матеріального права та правовий висновок Верховного Суду України, хоча з системного аналізу положень ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що, лише правильно визначивши розмір кредитної заборгованості, можна ухвалювати рішення про звернення стягнення на цю суму та предмет іпотеки.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання договору поруки припиненим скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська