Справа №265/8241/15-ц
Провадження №2/265/466/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Цепи К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2015 року позивач ПАТ «ПУМБ» в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29 серпня 2008 року між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_1», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6824036, згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 43 000 (сорок три тисячі) доларів США строком повернення згідно Графіку з остаточною датою повернення 28 серпня 2027 гривень.

В забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором, між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 6824055 від 29 серпня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 в іпотеку було передано: 3-кімнатну квартиру реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23852617 загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Степ» (код у ), від імені якого діє ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 5690, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3105613.

ОСОБА_4 свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 43 000 доларів США. Відповідно до п. 3.2.1 кредитного договору, відповідач зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 до кредитного договору, який є його невідємною частиною, та повернути кредит у повній сумі у строк до 28 серпня 2027 року. Підпунктами 3.1.2, 3.1.3. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з залишку заборгованості за кредитом на початок кожного розрахункового періоду згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів за користуванням кредиту, закріпленим у додатку № 1 до кредитного договору, протягом всього строку кредитування, починаючи з дня укладення договору по день повного погашення заборгованості а кредитом. Проценти розраховуються виходячи з 360 днів у році та нараховуються щоденно. Затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад 1 (один) календарний місяць, є подією, настання якої надає позивачу право вимагати від відповідача дострокового повернення всього кредиту разом із нарахованими процентами (п.п 1 п. 3.5.7 кредитного договору). Проте позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином, у звязку з чим банк 03 лютого 2015 року направив відповідачу вимогу про дострокове погашення кредиту за вих. № MPL-44/22 від 29 січня 2015 року). Вказана вимога вважається отриманою відповідачем 10 лютого 2015 року. Але в порушення встановлених вимог, відповідач ОСОБА_2 так і не виконав законні вимоги позивача, у звязку з чим станом на 01 грудня 2015 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем складає 45 352, 31 доларів США, з яких: 38 411,99 доларів США заборгованість за сумою кредиту, та 6 940, 32 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

Відповідно до умов іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі за основним зобовязанням, включаючи сплату процентів за користування кредитом, пені, штрафів та всіх інших сум, передбачених кредитним договором, а також відшкодовуються у повному обсязі всі витрати, повязані із реалізацією прав, що випливають з іпотечного договору (зокрема, але не виключно, повязані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, включаючи витрати на оплату винагороди залученим експертам, організацію торгів, витрати на страхування, утримання та збереження предмету іпотеки тощо.

Пункт 3.3. іпотечного договору передбачає право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців, в тому числі у випадку невиконання вимог ОСОБА_4 про дострокове виконання основного зобовязання. Скориставшись цим правом, ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом.

Просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 6824036 від 29 серпня 2008 року в загальній сумі 45 352, 31 доларів США, з яких сума кредиту складає 38 411,99 доларів США, та непогашені проценти за користування кредитом 6 940, 32 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6824055 від 29 серпня 2008 року, а саме: 3-кімнатну квартиру реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23852617 загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Степ» (код у ), від імені якого діє ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 5690, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3105613, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПУМБ» від свого імені даної квартири будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки майна, наданої субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Надати право ПАТ «ПУМБ» щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форми власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» сплачений судовий збір у розмірі 15 746,45 гривень.

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги в частині визначення початкової вартості предмету іпотеки 3-х кімнатної квартири за адресою місто Маріуполь, вулиця Таганрозька, 253-4 у розмірі, встановленому сторонами при укладанні договору іпотеки, а саме 258311 гривень, як встановлено п.1.3 договору іпотеки.

Представник позивача ПАТ «ПУМБ» - ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, від якого до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, та письмові заперечення проти позову, які він просив врахувати при вирішенні справи по суті.

У письмових запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що, дійсно, 29 вересня 2008 року між ним та позивачем був укладений кредитний договір № 6824036, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав йому споживчий кредит у розмірі 43 000 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 68,0 кв.м., яка у подальшому виступила предметом іпотеки за іпотечним договором № 6824055 від 29 серпня 2008 року, укладеним у якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору. На даний час ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення н предмет іпотеки. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно;та загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири. Таким чином, за змістом вказаний Закон забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна, переданого в заставу чи в іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті. Отже, враховуючи підстави, визначені законом у даних правовідносинах, позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки квартира, на яку позивач просить звернути стягнення, є предметом іпотеки як забезпечення зобовязань за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті; це майно використовується ним, як місце постійного проживання, площа квартири не перевищує 140 кв.м., та у його власності не знаходиться іншого нерухомого майна. Доказів протилежного банком не надано.

Ще одним порушенням з боку іпотекодавця відповідач вважає недотримання термінів предявлення вимог боржникові, а саме необхідність дотримання встановленого ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» терміну для надання можливості божнику усунути допущені порушення. Так, позивач всупереч ЗУ «Про іпотеку» та умов договору іпотеки не направив йому письмової вимоги про усунення порушень з виплати заборгованості по кредиту. Отже, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, та в його задоволенні має бути відмовлено, оскільки недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Строк погашення кредиту, встановлений договором до 28 серпня 2028 року не збіг, а тому у відповідача є можливість належним чином здійснити розрахунок із банком та повністю погасити заборгованість за кредитним договором.

Крім того зазначав, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, разом з ним проживають члени його родини, які не мають іншого житла, зокрема, неповнолітня донька, ОСОБА_8

Також при зверненні до суду позивачем ПАТ «ПУМБ» був порушений ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Отже, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченням відповідача ОСОБА_2

Не погодившись з запереченнями відповідача проти позову, діюча за довіреністю представник позивача ОСОБА_7 в процесі розгляду справи надала письмові пояснення, в яких спростовувала доводи відповідача з посиланням на діюче законодавство, та просила позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити, як такі, що є правомірними та обґрунтованими.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації у судове засідання не зявився, від якого до адреси суду надійшла заява з проханням розглянути справи без його участі, при винесенні рішення просив максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1 банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого на теперішній час є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1 банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6824036, за яким останній отримав кредит в сумі 43 000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,99% річних, строком повернення згідно графіку з остаточною датою повернення кредиту 28 серпня 2027 року.

Згідно умов кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується Сторонами, та є невід`ємною частиною договору.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_1 банк»» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та відповідачем у справі ОСОБА_2 цього ж дня (29 серпня 2008 року) було укладено договір іпотеки № 6824055, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку банку 3-кімнатну квартиру реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23852617 загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Степ» (код у ), від імені якого діє ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 5690, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3105613. Вартість предмету іпотеки сторони визначили у 258 311, 00 гривень (п. 1.3).

Відповідно до п. 4.1 зазначеного іпотечного договору, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Ст. 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

В сенсі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

На теперішній час зобовязання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 не виконано, заборгованість за кредитним договором станом на 01.12.2015 року склала 38 411,99 + 6 940, 32 = 45 352, 31 доларів США, з яких: 38 411, 99 (тридцять вісім тисяч чотириста одинадцять доларів США 99 центів) заборгованість відповідача за сумою кредиту, та 6 940, 32 (шість тисяч девятсот сорок доларів США 32 цента) заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок невиконання зобовязань за Кредитним договором, позивачем 03 лютого 2015 року на адресу відповідача ОСОБА_2 місто Маріуполь вулиця Таганрозька будинок 253, була відправлена вимога за вих. № MPL-44/21 від 29 січня 2015 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом у загальному розмірі 41 064, 24 доларів США станом на 26 січня 2015 року, протягом шестидесяти робочих днів з дати отримання цієї вимоги, яка не була отримана відповідачем у звязку із закінченням терміну зберігання.

Отже, суд вважає, що зазначаючи в документах певну адресу свого проживання, ОСОБА_2 самостійно та добровільно прийняв на себе усі ризики та відповідальність щодо отримання адресованих йому поштових відправлень. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «ПУМБ» в передбаченому законом порядку змінило строк основного зобовязання за Кредитним договором, визначивши нову дату його виконання з урахуванням направленої вимоги.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на порушення з боку позивача процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, яка полягає у не надісланні йому письмової вимоги про усунення порушень з виплати заборгованості за кредитом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, яка в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно із ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з п.1.3 іпотечного договору, за домовленістю сторін, предмет іпотеки на момент укладання іпотечного договору оцінено у суму 258 311 (двісті пятдесят вісім тисяч триста одинадцять) Українських гривень.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 зазначив, що не заперечує проти визначеною позивачем початкової ціни предмету іпотеки у сумі 258311 гривень, яка була зазначена у договорі іпотеки.

За ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», дотриманням вимог цього Закону.

Пунктом 4.8 Іпотечного договору № 6824055 від 29 серпня 2008 року передбачено право іпотекодержателя, позивача у справі, продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Проте в письмових запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_2, посилаючись на ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі ЗУ «Про мораторій»), наголошує на тому, що не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно;та загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири.

Але, ґрунтуючись на правовій позиції, висловленій Верховним судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-781цс15, суд не може погодитись з даними доводами відповідача, виходячи з того, що мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Отже, Закон України «Про мораторій» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Крім того, суд критично ставиться до доводів відповідача ОСОБА_2 щодо обмеження позивача у праві звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку з проживанням у даній квартирі його неповнолітньої доньки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

В даному випадку постає питання, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Роз'ясняючи це питання, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (рішення N 2270896 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», обов'язок попередження про всі відомі права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі про права дітей, лежить на іпотекодавцеві.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня донька відповідача, ОСОБА_8, право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення іпотечного договору не мала, оскільки при укладенні кредитного договору та договору іпотеки відповідач ОСОБА_2 надав згоду на передачу квартири в іпотеку та надав в банку свій паспорт, в якому зазначалось місце його реєстрації за адресою: АДРЕСА_3. Ця ж адреса була вказана як постійне місце проживання. Зокрема, ніяких відомостей щодо наявності будь-яких прав неповнолітніх дітей на дану квартиру, відповідачем ОСОБА_4 надано не було.

Отже, подальша реєстрація дитини, ОСОБА_8, у квартирі № 4, розташованої в будинку № 253 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, що є предметом іпотеки, яка була вчинена без згоди іпотекодержателя вже після укладення договору іпотеки, не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» є обґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_2 основні зобов'язання за кредитним договором не виконує, тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 станом на 01 грудня 2015 року за кредитним договором № 6824036 від 29 серпня 2008 року в розмірі 45 352, 31доларів США, яка складається з заборгованості за сумою кредиту та заборгованості за непогашеними процентами за користування кредитом, з метою забезпечення вимог іпотекодержателя.

Зокрема, в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 9 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Крім того суд зазначає, що за ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 02 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п. 20 ч.1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до даного Переліку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується інформаційною довідкою Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі ГУ ДМС в Донецькій області. Зокрема, дана квартира є предметом іпотеки.

Враховуючи той факт, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то квартира, яка перебуває в іпотеці та належить відповідачу, громадянину України, розташована на території проведення антитерористичної операції, тому зупинено дію ст.38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж цього приміщення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на час дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж предмета іпотеки, а саме 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 68,0 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи вимоги банку, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виконанню не підлягає в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Зокрема, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» сплачений та документально підтверджений судовий збір у сумі 15 746, 45 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п.1 ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», на 2015 рік з 1 січня установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 гривень.

Ціна позову становить 45 352,31 долари США (сорок пять тисяч триста пятдесят два долари США 31 цент). ((45 352,31 доларів США * 23,146841 - курс НБУ станом на 23.12.2015) х 1,5% = 15 746,45 гривень, які були сплачені позивачем за подачу даного позову, що підтверджується платіжними документами.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, дійшовши висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» в рахунок відшкодування судових витрат підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 15 746 (п'ятнадцять тисяч сімсот сорок шість) гривень 45 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 6824055 від 29 серпня 2008 року, а саме: 3-кімнатну квартиру реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23852617 загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Степ» (код у ), від імені якого діє ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 5690, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3105613, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "Перший Український ОСОБА_1»" за Кредитним договором № 6824036 від 29 серпня 2008 року в розмірі 45 352, 31 (сорок пять тисяч триста пятдесят два долари США 31 цент), з яких: 38 411, 99 (тридцять вісім тисяч чотириста одинадцять доларів США 99 центів) заборгованість за сумою кредиту, та 6 940, 32 (шість тисяч девятсот сорок доларів США 32 цента) заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом, шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1» (юридична адреса: місто Київ вулиця Андріївська, 4; ) 3-кімнатної квартири АДРЕСА_4, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23852617, загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., що є предметом іпотеки, будь-якій особі-покупцеві, з початковою ціною предмета іпотеки, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем у сумі 258 311 (двісті пятдесят вісім тисяч триста одинадцять) Українських гривень.

Надати Публічному акціонерному товариству «Перший Український ОСОБА_1» (юридична адреса: місто Київ вулиця Андріївська, 4; ) право щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, тощо), необхідних для здійснення продажу.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки не підлягає виконанню в період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ПАТ "Перший Український ОСОБА_1", юридична адреса: місто Київ вулиця Андріївська, будинок 4, , витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 746 (п'ятнадцять тисяч сімсот сорок шість) гривень 45 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.Г.Мельник