провадження № 2/521/5745/16
16 листопада 2016 року
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Стариш О.І.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди,
ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ДП «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди, посилаючись на те, що 28.02.2014 року позивач звільнена з «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» за власним бажанням, однак відповідач не провів з нею розрахунки по заробітній платі, які повинен був провести при звільнені.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року відповідача стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки розрахунок при звільненні станом на 15.12.2014 року у розмірі 1528,64 гривень.

Оскільки відповідач до теперішнього часу не провів виплату всіх сум, що належать позивачу від підприємства при звільненні, вона вимушена звернутись з позовом до суду.

Позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 28.02.2014 року ОСОБА_2 звільнена з «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» за власним бажанням, однак відповідач не провів з нею розрахунки по заробітній платі, які повинен був провести при звільнені.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року відповідача стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки розрахунок при звільненні станом на 15.12.2014 року у розмірі 1528,64 гривень.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинний сплатити зазначене в цій статі відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Нарахування відшкодування проводиться відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 року № 100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року встановлено, що для розрахунку компенсації за час затримання розрахунку при звільненні позивача необхідно брати середньоденну заробітну плату у розмірі 85,48 гривень.

Таким чином, за період затримки розрахунку з 16.12.2014 року по 23.09.2016 року (дата подання позову) заборгованість по виплаті середнього заробітку складає (85,48х92 дні) 7864,16 гривень.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно п. 2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і; не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих ціп (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином розмір компенсації втрати частини доходів зв'язку з порушення строків їх виплат, яка належить позивачу до виплати за період з дня звільнення 28.02.2014 року по день звернення з позовом до суду 23.09.2016 року складає 13072,85 гривень.

Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності.

В судовому засіданні також встановлено, що у звязку з відмовою у виплаті відповідачем при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, позивач втратив душевний спокій, нервував та переживав.

Тому, суд вважає, що з вини відповідача порушені цивільні права позивача, що виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків, позивач переніс моральні переживання.

У відповідності ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості визначає суму моральних збитків в розмірі 5 000,00 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ДП «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» на користь ОСОБА_2 7 864,16 гривень в рахунок компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.12.2014 року по 23.09.2016 року; 13 072,85 гривень в рахунок компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати; 5000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 25 397 гривень 01 копійка.

Стягнути з ДП «Український державний інститут проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» до спеціального фонду державного бюджету судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1