Провадження № 2/761/7112/2016
У Х В А Л А

12 серпня 2016 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вивчаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В:

11.08.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що вони не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, які подаються до суду фізичними особами або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а із позовних заяв немайнового характеру, які подаються до суду фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому, судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачкою у позовній заяві об'єднано вимогу майнового характеру про визнання права власності на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1., а також вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу у розстрочку від 14.01.2014 року.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» та роз'яснення, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, позивачці слід було надати до суду підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову немайнового характеру на суму 551 грн. 20 коп., а також підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову майнового характеру, проведеного, враховуючи ціну позову, на суму 830 грн. 45 коп. Загальна сума судового збору за подання до суду даної позовної заяви має становити 1 381 грн. 65 коп. (551,20+830,45=1381,45).

Проте, до позовної заяви позивачкою додано квитанцію про сплату судового збору на суму лише 830 грн. 46 коп.

Отже позивачці слід надати до суду документ, яки й би підтверджував доплату судового збору у розмірі 551 грн.19 грн. (1381,65-830,46=551,19).

Також, слід зазначити, що як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка звернулась з даним позовом саме до Шевченківського районного суду м. Києва, посилаючись на положення ч. 8 ст. 110 ЦПК України, згідно яких позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

При цьому, позивачка вказала у позовній заяві, що згідно п.п. 2.4 та 2.5 Договору купівлі-продажу транспортного засобу у розстрочку від 14.01.2014 року місцем виконання договору визначена адреса позивачки, а саме: АДРЕСА_1, що територіального відноситься до дислокації Шевченківського району м. Києва.

Разом з тим, згідно вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, а довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи. Документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Документами, до яких вносяться відомості про місце перебування є довідка про звернення за захистом в Україні, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, виходячи з вищенаведених вимог закону, позивачкою не надано до суду жодних належних документів, які б підтверджували її зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування за адресою: АДРЕСА_1, що, серед іншого, позбавляє суд можливості визначитись стосовно підсудності вказаної справи саме Шевченківському районному суду міста Києва.

Таким чином, позивачці слід надати до суду документи, які б належним чином підтверджували б її місце проживання чи перебування за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачкою ухвали, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачці.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

В решті ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: