АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/677/16-ц Головуючий в першій
Категорія № 26 ( І ) інстанції - Чайкіна І. Б.
№ 22-ц/774/1061/К/16 Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

за участю: секретаря Маслової К. В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Громко Наталі Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ЦГЗК»), і просив стягнути з відповідача на свою користь 275 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з відповідача користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Судом не взято до уваги, що до працевлаштування у відповідача позивач вже працював у шкідливих умовах праці. Вина відповідача у виникненні професійного захворювання позивача під час розгляду справи не встановлена. Позивач був повідомлений про шкідливі умови праці. Зазначена позивачем потреба у лікуванні не є підставою для стягнення моральної шкоди. Розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01.01.1999 року по 01.08.2012 року працював на шахті «Орджонікідзе», власником якої є відповідач, у шкідливих умовах праці на підземних роботах.

Висновком МСЕК від 05.01.2012 року ОСОБА_4 було первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності, 12.02.2015 року ступінь витрати проф. працездатності збільшено до 30% та встановлено ІІІ групу інвалідності; переоглядом від 05.01.2016 року ступінь втрати проф.. працездатності у розмірі 30% залишено без змін (а.с. 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 17 від 17.11.2011 року (а.с. 8-11) встановлено, що винним у виникненні хронічного професійного захворювання позивача є, зокрема, керівництво шахти ім.. Орджонікідзе. Зазначений Акт є дійсним, і його не скасовано у встановленому законом порядку. Тому доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідача є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди - 05.01.2012 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач був повідомлений про умови праці колегія суддів вважає безпідставними.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з його професійним захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку із ушкодженням здоров'я, що призводить до порушення ним звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, та що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: