АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5489/16 Головуючий 1-інст. - Букрєєва І.А.
Категорія - право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду міста Харкова від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень та доповнень , просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 07.05.2014 року в розмірі 35000,00 грн.;

Визнати за ним право власності на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 71.8 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. і квартиру № НОМЕР_2, загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_1

В обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що 07 травня 2014 року він позичив відповідачу суму у розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 01.09.2015 року, про що власноручно написав і підписав розписку 07.05.2014 року. В обумовлений у розписці час позичені гроші відповідач не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає, тому позивач змушений звернутися до суду із цим позовом.

Крім того, 09.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір підряду, за яким відповідач, як особа, що займається діяльністю з будівництва, реконструкції та ремонту будівель та приміщень, зобов'язався у строк до 21.11.2014 року провести реконструкцію та ремонтні роботи в квартирах АДРЕСА_1, якими протягом останніх кількох років користується позивач зі своєю родиною, та сприяти отриманню позивачем всіх необхідних документів на вказані квартири, в тому числі і правовстановлюючих.

Протягом 2014 року відповідач за надані позивачем кошти, провів реконструкцію квартир, після чого вони стали придатними для житла.

Вищезазначені квартири були зайняті позивачем як безхозні, покинуті приміщення, були непридатні для житла, утворились внаслідок реконструкції та переобладнання покинутих приміщень колишніх гуртожитків, бараків, технічних приміщень. та стали придатними для проживання.

Факт користування вказаними квартирами позивачем ніким не заперечувався, скарг з цього приводу до відповідних правоохоронних чи житлових органів не надходило.

Однак, у зв'язку з тим, що реконструкція проведена без належного дозволу та у зв"язку зі спливом строку виконання зобов'язань відповідачем позивач вимушений звернутися до суду.

Рішенням Московського районного суду міста Хар кова від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_1 на користь міської ради 2204,80 грн. витрат зі сплати судового збору за апеляційну скаргу і заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування скарги Харківська міська рада посилається на неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що відповідно до рішення Харківської міської ради від 28.09.1992 року будинок АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Харкова і квартири НОМЕР_1 і НОМЕР_2 цього будинку вибули з власності територіальної громади не з волі власника, а на підставі незаконного рішення суду першої інстанції.

Посилається на безпідставність висновків суду про те, що вказані квартири утворились внаслідок реконструкції та переобладнання покинутих приміщень колишніх гуртожитків, бараків, технічних приміщень і є новоствореним майном.

За клопотанням позивача розгляд справи, призначений на 09-20 год. 16.08.2016 року було відкладено на 11-00 30.08.2016 року, про що останній повідомлений належним чином, проте в засідання апеляційного суду не з"явився.

Судові повістки-виклики до суду у зазначені судові засідання, надіслані на адресу ОСОБА_4, вказану у позові і апеляційній скарзі , повернулись до апеляційного суду за закінченням терміну зберігання. Інші дані щодо місця проживання або місця перебування вказаної особи у справі відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Харківської міської ради, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктами1-5 ч.1 статті 214 цього Кодексу визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Оскаржуване рішення в повному обсязі не відповідає цим вимогам.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності ,суд зазначив в рішенні , як встановлені, всі ті обставини, на які він посилався у позові, а висновку про обгрунтованість вказаних вимог дійшов з посиланням на таке:

Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована па набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Вищевказані будівлі закінчені будівництвом.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи принцип змагальності цивільного судочинства, закріплений ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на думку суду відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Разом з тим , надані позивачем договори підряду без дати та від 09.04.2014 року укладені на виконання ОСОБА_4, як підрядником, на замовлення та за рахунок ОСОБА_1, як замовника, та з його матеріалів тільки ремонтних робот в квартирах НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , а не на їх реконструкцію і тим більше не містять будь-яких обов"язків підрядника сприяти отриманню позивачем всіх необхідних документів на вказані квартири, у тому числі і правовстановлюючих.

Будь-які докази того, що вищезазначені квартири утворились внаслідок реконструкції та переобладнання покинутих приміщень колишніх гуртожитків, бараків, технічних приміщень у справі відсутні, а з даних технічних паспортів убачається, що ці квартири знаходяться на 1-му поверсі 9-типоверхового будинку, підключеного до телефонної мережі, об"єднанної диспетчерської ситеми, обладнаного водопроводом ( холодне, гаряче водопостачання) каналізацією, опаленнями ТЕЦ, електроосвітленням, радіотрансляційною мережою, телевізійною антеною колективного користування, кабельним телебаченням, домофоном. Обидві квартири є ізольованими житловими приміщеннями.

Рішенням Х11 сесії ХХ1 скликання Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992 року " Про комунальну власність " житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Харкова. До участі у справі Харківська міська рада не була залучена і питання про те, у чиїй власності перебуває будинок та приміщення, які в ньому знаходиться, судом не з"ясовувалось і не знайшло будь-якої оцінки в рішенні суду.

Які правовідносини сторін випливають із наведених позивачем обставин, які суд вважав встановленими, в рішенні суду не зазначено, які права та інтереси позивача щодо нерухомого майна порушені відповідачем і підлягають захисту шляхом визнання права власності на нерухоме майно уявити з рішення також неможливо.

Неповне з"ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими ; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеоріального права призвели до неправильного вирішення справи і у відповідності до ч.ч.1,2 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартири. На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягають стягненню витрати за сплати судового збору, понесені радою при зверненні з апеляційною скаргою.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ч.ч.1,2 ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 16 березня 2016 року за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності скасувати і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартири НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради

2204 (дві тисячі двісті чотири),грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрнання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова