У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», поданою його представником Усовою Ольгою Олексіївною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила визнати припиненим договір поруки від 14 травня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Посилалась на те, що 14 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 130 000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 14 травня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за цим кредитним договором.

Позивач зазначає, що банк без отримання її згоди як поручителя уклав з боржником додаткові угоди до кредитного договору, внаслідок чого збільшено обсяг її відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 14 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_3

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 14 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль, та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 130 000 доларі США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 14 травня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за цим кредитним договором.

16 січня 2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої сторони погодили, що з 14 січня 2009 року процентна ставка складає 10% річних та діє до 16 січня 2010 року, а з 17 січня 2010 року процента ставка за користування кредитом встановлюється на попередньому рівні та складає 13% річних.

28 травня 2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сторони реструктуризували заборгованість, визначили, що фактична сума заборгованості за процентами становить 2 862,76 доларів США і на цю суму збільшується сума кредиту, а на період з 28 травня 2009 року по 28 травня 2010 року зменшується розмір щомісячного платежу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Встановивши, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору збільшився обсяг відповідальності поручителя і такі додаткові угоди укладені без його згоди, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій вважали збільшенням розміру процентної ставки повернення сторін до первісних умов кредитного договору. При цьому належної оцінки додатковій угоді № 1 від 16 січня 2009 року, якою сторони погодили, що з 14 січня 2009 року процентна ставка складає 10% річних та діє до 16 січня 2010 року, а з 17 січня 2010 року процента ставка за користування кредитом встановлюється на попередньому рівні та складає 13% річних, не надали. Крім цього, суди не перевірили, чи призведе збільшення тіла кредиту на суму заборгованості за процентами, передбачене додатковою угодою № 1 від 28 травня 2009 року, до безумовного збільшення обсягу відповідальності поручителя; висновок про протилежне належними і допустимими доказами не підтверджено.

Вирішуючи справу, суди дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, для припинення поруки.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», подану його представником Усовою Ольгою Олексіївною, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова