Справа № 727/1992/16-ц
Провадження № 2/727/897/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі: головуючого судді Волошина C.O.

при секретарі Кушнірюк Ю.Г.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

В позові посилається на те, що ОСОБА_2 20 вересня 2015року народила дитину ОСОБА_3, якого він вважає своїм сином, виходячи з наступних обставин.

Так, в жовтні 2013року він познайомився з ОСОБА_2 та з грудня 2014 року стосунки між ними стали близькими. Вони проживали разом у батьків ОСОБА_2 по вул. Комарова, 34/45 м. Чернівці.

В січні 2015року ОСОБА_2 повідомила його, що вагітна і 03 березня 2015року вони подали заяву до РАЦСу на реєстрацію шлюбу, яка була призначена на 4 квітня та перенесена на 07.04.2015року, що підтверджується листом відділу ДРАЦС Чернівецького МУЮ від 05.03.20І6 року.

До народження дитини вони вирішили провести ремонт квартири та на час ремонту, в зв'язку з тим, що квартира двокімнатна, він повернувся проживати до себе.

За цей час відповідач перестала спілкуватися з ним, відключила телефон та по невідомій йому причині, не виявила бажання продовжувати відносини, реєстрацію шлюбу було скасовано.

Розмовляючи з батьками відповідача, йому повідомили, що рішення приймає донька, яка не бажає з ним розмовляти.

ОСОБА_2 народивши дитину поза шлюбом, у відповідності до ст.125 СК України зареєструвала сина на своє прізвище як одинока мати, що підтверджується довідкою Клінічного пологового будинку № 2 м. Чернівці від 01.03.201 року, з якої вбачається, що в історії пологів № 3151 відсутні відомості щодо батька новонародженого та довідкою КЖРЕП про реєстрацію дитини ОСОБА_3, 20.09.2015року за прізвищем «Тимчук».

Разом з цим, перебуваючи на обліку в пологовому будинку ОСОБА_2 вказала відомості про батька дитини, що зазначено в індивідуальній карті вагітної і породілля № 22 , а саме: його прізвище «ОСОБА_1В» та місце роботи «приватний підприємець», що підтверджується довідкою Клінічного пологового будинку № 2 м. Чернівці від 09.03.201 року.

Він вважає своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого народила ОСОБА_2, та бажає приймати участь у його вихованні, але дане питання можливо вирішити лише в судовому порядку з необхідністю проведення судово-генетичної експертизи для встановлення наявності кровного споріднення між ним та дитиною.

Просив визнати його батьківство щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у мати ОСОБА_2 та внести в актовий запис про його народження відомості про батька: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, приватний підприємець.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відмовляється від надання зразків крові її та дитини для проведення судово-генетичної експертизи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився 20 вересня 2015 року 06.04.2004 року у матері ОСОБА_2, що підтверджується довідками Клінічного пологового будинку № 2 від 09.03.2016 року, від 01.03.2016 року та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 6-7, 37-38).

Згідно довідки Клінічного пологового будинку № 2 від 09.03.2016 року, інформується, що в індивідуальній карті вагітної і породіллі № 22 ОСОБА_2, яка народила 20 вересня 2015 року, в графі прізвище і місце роботи чоловіка вказано: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, приватний підприємець (а.с.6).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с.8-12).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3, відомості про матір: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6; відомості про батька ОСОБА_6, які записані за заявою матері, державна реєстрація народження проведена відповідно до ст.. 135 ч.1 Сімейного кодексу України (а.с. 37-38).

В листі Відділ державної РАЦС Чернівецького МУЮ від 05.03.2016 року за № 1123/04-04-34, повідомляється про те, що 03 березня 2015 року до відділу державної РАЦС Чернівецького МУЮ було подано заяву на шлюб від ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Реєстрація шлюбу була призначена на 04 квітня 20915 року. За бажанням наречених реєстрацію шлюб було перенесено на 07 квітня 2015 року. Шлюб вказаних осіб не реєструвався, оскільки в день призначеної реєстрації шлюбу наречені не зявились (а.с.4).

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України, ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною.

Зокрема, згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

За змістом ч. 2, 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, при цьому позов про визнання батьківства може бути пред'явлено особою, яка вважає себе батьком дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Сторони в ході судового розгляду підтвердили той факт, що в період з грудня 2014 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком.

Згідно п. 9. постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3: « Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що визнання факту батьківства відносно дитини є необхідним для її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сімя визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання батьківства є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про протилежне.

Крім того, суд зауважує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, має виховуватись під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любов, моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь біологічного батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає обєктивними та достовірними.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування».

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

На думку суду, відповідач не представила суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували її заперечення проти позовних вимог та ухилилась від подання експертам необхідних матеріалів (біологічного матеріалу), без яких неможливо провести судову генетичну експертизу на предмет встановлення батьківства, яка була призначена судом за клопотанням позивача.

Зокрема, 12.05.2016 р. та 02.06.2016 року ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 не зявилась до експертної установи для здійснення відбору зразків крові для подальшого проведення судово-генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства (а.с. 41,46). В судовому засіданні, яке відбувалось 22.06.2016 року, ОСОБА_2 також відмовилась від надання свого та дитини біологічного матеріалу (крові) для експертного дослідження.

В силу вимог ст. 146 ч. 1 ЦПК України, «1. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні».

Наведена норма закону дає суду обґрунтовані підстави для задоволення позову щодо визнання батьківства ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у матері ОСОБА_2.

Висновки суду ґрунтуються на усних поясненнях сторін, всіх наявних у справі письмових матеріалах в сукупності, досліджених в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню і слід визнати батьківство ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у матері ОСОБА_2. Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3, вчинений 08.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовий запис № 2321, а саме відомості про батька: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець м. Чернівці, пров. Бережанський,2/2, приватний підприємець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 126, 128 СК України, Конвенцією про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 59, 60, 146, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати батьківство ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у матері ОСОБА_2.

Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3, вчинений 08.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовий запис № 2321, а саме відомості про батька: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець м. Чернівці, пров. Бережанський,2/2, приватний підприємець.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : С.О. Волошин