У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Завгородньої І.М., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним кредитний договір від 21 березня 2008 року № LVDRGA, укладений між нею та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що при укладенні оспорюваного кредитного договору мав місце обман, який полягав у тому, що відповідач недотримався Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Зазначала, що нею під час укладення кредитного договору було оплачено послуги щодо проведення незалежної оцінки предмета іпотеки, однак у договорі така інформація не зазначена. Стверджує, що у додатках відсутня інформація стосовно вартості послуг за оцінку майна, переданого в іпотеку, не вказано орієнтовну сукупну вартість кредиту у відсотковому та грошовому вираженні, детальний розпис загальної сукупної вартості кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту. Окрім того, на момент укладення договору банк не мав ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити позовну заяву ОСОБА_6 без розгляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, не враховано вимог цивільного процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним (а. с. 3).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09 грудня 2015 року о 10 год.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_8 отримала 30 листопада 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 30).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2015 року відкладено розгляд справи на 12 січня 2016 року о 09 год. 30 хв.

Ухвалу суду від 09 грудня 2015 року ОСОБА_8 отримала 14 грудня 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 34).

11 січня 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням, у якому просила: 1) витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином засвідчену копію меморіального ордера або квитанції про видачу кредитних коштів, належним чином засвідчену копію кредитного договору разом з додатками, належним чином засвідчений розрахунок погашення позивачкою платежів за кредитним договором; 2) розгляд зазначеного клопотання провести за відсутності ОСОБА_8; 3) розгляд справи відкласти на час, достатній для надання ПАТ КБ «ПриватБанк» указаних документів (а. с. 36).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про витребування доказів.

У цей же день, 12 січня 2016 року, Галицьким районним судом м. Львова розглянуто справу по суті та ухвалено рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Із ухвали Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_6

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, залишення заяви без розгляду − це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Розглядаючи справу за відсутності клопотання позивача про розгляд справи без її участі, суд першої інстанції не застосував ч. 4 ст. 10 ЦПК України, розглянув справу за відсутності позивачки та відмовив у клопотанні про витребування доказів, чим позбавив її можливості відстоювати свою позицію у судовому засіданні, а на майбутнє - на звернення до суду за захистом своїх прав.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

На вказані обставини, а також вимоги процесуального закону апеляційний суд уваги не звернув.

Ураховуючи викладене рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть вважатися законними й підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Тобто зазначене право позивача передбачене при розгляді справи у суді першої інстанції.

Порядок розгляду справи судами апеляційної й касаційної інстанцій визначено ст. ст. 304, 333 ЦПК України. Ні у главі 1 розділу V, ні у главі 2 розділу V ЦПК України не передбачено право позивача подавати заяву про залишення позовної заяви без розгляду на стадії апеляційного чи касаційного провадження, тобто таке право може бути реалізовано лише при розгляді справи у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 342, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
О.В. Попович
В.О. Савченко