Справа № 361/5614/15-ц
Провадження № 2/361/140/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

2 лютого 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Сахнюк А.С., Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 24 січня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» було укладено договір фінансового лізингу №00183 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є автотранспортний засіб Chery Kimo.

Відповідно до умов договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше ніж 76 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п.1.7. предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця завдатку - 50% від вартості предмету лізингу, оплата по договору за оформлення даного договору - 10 % від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмету лізингу - 3% від вартості предмету лізингу.

Згідно п. 4.8. договору, лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу.

Відповідно додатку №1, позивачем ОСОБА_1 було здійснено одним платежем перший лізинговий платіж, що підтверджується квитанцією №0.0.341775547.1 від 24 січня 2015 року, який включає: розмір 50% від вартості предмету лізингу як завдаток, 10% від вартості предмету лізингу за оформлення даного договору, 3% від вартості предмету лізингу як комісійну винагороду за передачу предмету лізингу, а отже, позивачем було виконано всі умови даного договору для передачі лізингодавцем лізингоодержувачу предмету лізингу, а саме: автотранспортний засіб Chery Kimo до 05 червня 2015 року, проте, на даний час відповідачем умови договору не виконано.

30 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом №5 від 10 червня 2015 року про розірвання договору фінансового лізингу та вимогою про повернення сплачених позивачнм коштів в розмірі 39 000 грн., але ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» грошові кошти не повернуло.

Пунктом 10.13 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем після сплати останнім на рахунок лізингодавця завдатку, лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого завдатку за дострокове розірвання договору. В такому випадку сума фактично сплаченого завдатку лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного договору. Оплата по даному договору лізингоодержувачу не повертається.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати п. 10.13 договору фінансового лізингу №00183 від 24 січня 2015 року - недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 39 000 грн..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином.

Судом встановлено, що 24 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» було укладено договір фінансового лізингу №00183 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є автотранспортний засіб Chery Kimo (а.с.6-20).

Відповідно до умов договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше ніж 76 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

У ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року

за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним

без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За умовами п. 1.1 ст. 1 договору № 00183 фінансового лізингу від 24 січня 2015 року предметом фінансового лізингу за даним договором є автотранспортний засіб Chery Kimo (а.с.7).

Відповідно до п.1.7. предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця завдатку - 50% від вартості предмету лізингу, оплата по договору за оформлення даного договору - 10 % від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмету лізингу - 3% від вартості предмету лізингу.

Згідно п. 4.8. договору, лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу.

Відповідно додатку №1, позивачем ОСОБА_1 було здійснено одним платежем перший лізинговий платіж, що підтверджується квитанцією №0.0.341775547.1 від 24 січня 2015 року, який включає: розмір 50% від вартості предмету лізингу як завдаток, 10% від вартості предмету лізингу за оформлення даного договору, 3% від вартості предмету лізингу як комісійну винагороду за передачу предмету лізингу, а отже, позивачем було виконано всі умови даного договору для передачі лізингодавцем лізингоодержувачу предмету лізингу, а саме: автотранспортний засіб Chery Kimo до 05 червня 2015 року (а.с.21,22).

Позивач ОСОБА_1 подав до адміністрації ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» заяву від 10 червня 2015 року №5 про розірвання договору фінансового лізингу №00183 від 24 січня 2015 року та повернення сплачених позивачем коштів в розмірі 39 000 грн., так як автотранспортний засіб Chery Kimo в строк до 05 червня 2015 року він не отримав (а.с.23-26).

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до умов п.10.13 ст.10 договору фінансового лізингу, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем після сплати останнім на рахунок лізингодавця завдатку, лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого завдатку за дострокове розірвання договору. В такому випадку сума фактично сплаченого завдатку лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного договору. Оплата по даному договору лізингоодержувачу не повертається.

Згідно із умовами договору № 00183 фінансового лізингу від 24 січня 2015 року, перший лізинговий платіж, що складається із: завдатку - 50% від вартості предмету лізингу, оплати по договору за оформлення даного договору - 10 % від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмету лізингу - 3% від вартості предмету лізингу, є істотною умовою договору.

Зазначений вище п.10.13 ст.10 договору фінансового лізингу позивач ОСОБА_1 вважає несправедливими умовами договору.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Верховний Суд України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 зазначив, що, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності

(п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Аналізуючи положення п.10.13 ст.10 договору лізингу, суд вважає, що умови договору лізингу, передбачені у даному пункті, не ґрунтуються на засадах цивільного законодавства щодо добросовісності та справедливості, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають істотної шкоди споживачеві, оскільки надають можливість продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати сплачені споживачем кошти у значному розмірі (завдатку - 50% від вартості предмету лізингу, оплати по договору за оформлення даного договору - 10 % від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмету лізингу - 3% від вартості предмету лізингу).

Одержання плати продавцем (виконавцем, виробником) за послуги, які фактично споживачеві не надаються, суперечить принципам добросовісності та справедливості.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним і встановленим у судовому засіданні включення відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» до договору лізингу, укладеного сторонами 24 січня 2015 року, несправедливих умов (п.10.13 ст.10 договору).

У ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За змістом ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін містять й інші положення договору лізингу від 24 січня 2015 року щодо розірвання даного договору з ініціативи лізингодавця (підпункт 3.3.4 п.3.4 ст.3 договору лізингу), яким передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати даний договір за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору. При цьому, лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору, тобто фактичного невиконання умов договору останнім.

У ч.2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що договір № 00183 фінансового лізингу, укладений 24 січня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» і ОСОБА_1, містить несправедливі умови, суд дійшов висновку, що п.10.13 ст.10 цього договору підлягає визнанню недійсним, договір лізингу - розірванню,

а сплачені позивачем за цим договором на рахунок відповідача кошти в розмірі 39 000 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» на користь ОСОБА_1

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно із п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

У зв'язку з наведеним, із відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним пункт 10.13 статті 10 договору фінансового лізингу №00183 від 24 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт».

Розірвати договір фінансового лізингу №00183 від 24 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт».

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» (, юридична адреса: 03151, місто Київ, вулиця Смілянська, 7) на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачені на виконання договору фінансового лізингу №00183 від 24 січня 2015 року грошові кошти в розмірі 39 000 (тридцять дев'ять тисяч) грн. на картковий рахунок №219618, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» (, юридична адреса: 03151, місто Київ, вулиця Смілянська, 7) на користь Держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано потягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський