Номер провадження: 22-ц/785/3658/16
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів про державну реєстрацію, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області». На певний проміжок часу, на підставі вже скасованих рішень суду, вказане майно вибуло із володіння територіальної громади м. Одеси.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року витребувано у ОСОБА_3 вказане нежиле приміщення та передано у власність територіальної громади м. Одеси в особі ОМР в особі ДКВ ОМР.

Позивачу стало відомо, що вказаний об'єкт комунальної власності є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, укладеного 27.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, яким забезпечувалося виконання зобов'язання ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту.

Згодом право вимоги щодо спірного об'єкту нерухомості було передано відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк».

Позивач вважає, що ОСОБА_3 нерухоме майно за іпотечним договором не належало на праві власності, що було встановлено в подальшому рішеннями судів, у ОСОБА_3 не було належного обсягу правоздатності розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням, яке було, на думку позивача, незаконно обтяжене особами, що не мають жодних прав відносно даного майна.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» 27 квітня 2007 року, яким передано в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою:АДРЕСА_1.

Скасовано запис про державну реєстрацію іпотеки нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою:АДРЕСА_1, під номером запису про іпотеку 5603652.

Скасовано запис про державну реєстрацію обтяження нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою:АДРЕСА_1, під номером запису про обтяження 5603659.

Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Дельта Банк» через представника Бойко А.В. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі ОМР.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2006 року, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2008 року з подальшим залишенням позовних вимог без розгляду, право власності на нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_6

14.12.2006 року між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 купила нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

13 березня 2007 року ОСОБА_7, на підставі договору дарування, подарувала ОСОБА_3 нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно було зареєстровано, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» № 13867135 від 14 березня 2007 року.

27 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., реєстровий номер 315, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в забезпечення в повному обсязі виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 26 липня 2006 року.

27 квітня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. накладено заборону відчуження нежилого приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстровано в реєстрі за № 54.

08 грудня 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема й за зазначеними договорами.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року позов ДКВ ОМР було задоволено, договір купівлі-продажу від 14.12.2006 року, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, та ОСОБА_7 визнано недійсним; витребувано від ОСОБА_3 нежитлове приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та передано у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі ДКВ ОМР; виселено ОСОБА_3 з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 вказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, відмовлено Департаменту комунальної власності в позові про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року, постановленою за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в скасуванні заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник майна.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року, рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року встановлено, що згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року спірне нежитлове приміщення підвалу, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до рішення Одеської міської ради «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради, є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є ДКВ ОМР.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року встановлено, що ні Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, ні Департамент комунальної власності Одеської міської ради, не надавало жодної згоди на вибуття нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що стало підставою для витребування спірного нерухомого майна від ОСОБА_3, як його добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, всупереч твердженню апеляційної скарги, ОСОБА_3 під час укладення іпотечного договору, яким було передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не мав необхідний обсяг правомочностей власника спірного майна, а саме майно витребувано у ОСОБА_3 за рішенням суду власником майна - ДКВ ОМР, що є підставою для визнання іпотечного договору від 2 квітня 2007 року недійсними.

Посилання апеляційної скарги на те, що право власності позивача на спірне нежиле приміщення не було зареєстровано у встановленому законом порядку не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач набув право власності на спірне майно ще в 1991 році відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року, право власності позивача на спірне майно скасовано не було. Вказані обставини встановлені зазначеними рішеннями Малиновського районного суду м. Одеси та апеляційного суду Одеської області, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для суду.

Ураховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева