Дата документу 01.03.2016
Справа № 334/7682/15-ц
Провадження № 2/334/317/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Воронцовій І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відвовідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води

В с т а н о в и в:

Позивач в особі Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з неї заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 10 799,91 гривень вказавши, що Концерн „МТМ", на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу стосовно ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 10 799,81 грн. та судових витрат. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/4977/15-ц, Концерну «МТМ» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

ОСОБА_4 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Концерн „МТМ" по відношенню до Відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Концерн „МТМ" підготував для Відповідача належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував його для укладення зазначеного договору шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону. Але, на відміну від 90% мешканців житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, Відповідач не відгукнувся на пропозицію Позивача та не уклав зазначений договір.

Позивач наголошував, що відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє відповідача обов'язку щодо оплати наданих їм послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води), оскільки централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Система опалення помешкання Відповідача є невід'ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від'єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Таким чином, факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась Відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно.

Концерн „Міські теплові мережі" у період з жовтня 2011 року по квітень 2015 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 37/37, на загальну суму 10 799,81 грн. Нарахування за надані послуги здійснювалися на особовий рахунок Відповідача № 93703916. За вказаний період Відповідач не здійснював оплату за отримані послуги, у звязку з чим, станом на 01.05.2015року, у нього створилася заборгованість в сумі 10 799,81 грн.

На адресу Відповідача направлялися претензії стосовно наявності заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді.

За вказаний період скарг з боку Відповідача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „МТМ" не надходило.

Всупереч, вказаним положенням чинного законодавства, Відповідач не належним чином виконував свої зобов'язання по оплаті наданих йому Позивачем послуг, в зв'язку з чим Позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою.

В ході розгляду справи Позивач уточнив свої позовні вимоги та доводив суду, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, б. 37, кв. 37 (копія договору міститься у матеріалах справи), власником зазначеного житлового приміщення є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3, як власника приміщення, вартість послуг з централізованого опалення та з постачання гарячої води (підігріву питної води) на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість в сумі 10 799,81 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував та просив суд застосувати строки позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачем у період часу з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2015 року надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води відповідачу у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідачка ОСОБА_3 є власником приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу, копія якого міститься у матеріалах справи) та не заперечувалось Відповідачем в ході судового розгляду.

Відповідно до ст..1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживачем є фізична особа, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року „Про

визначення виконавців житлово комунальних послуг у м. Запоріжжя, Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 року, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „Міські теплові мережі в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ.

Згідно п.4 чт.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 26.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Отже, Концерн „МТМ по відношенню до Відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), а, відповідно, ОСОБА_3 по відношенню до Позивача являється споживачем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та відповідно до п.5 ч.3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки.

Відповідач не виконує належним чином свої обов'язки по сплаті спожитих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, у зв'язку з чим, Позивачем нараховано до сплати за період з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2015 року оплати за надані послуги, - 10 799,81 грн.

19 червня 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» на підставі п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України звернувся до Ленінського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2015 року, Концерну «Міські теплові мережі» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки вбачається пропуск позовної давності.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_6 проти України» від 09.01.2013 року, строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема, забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми. А отже норми щодо позовної давності направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-214цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Концерн «МТМ», керуючись нормами чинного законодавства, та на підставі норм п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України 19.06.2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу з ОСОБА_4. Проте, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2015 року, Концерну «Міські теплові мережі» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки вбачається пропуск позовної давності.

В зв'язку з відмовою у прийнятті судового наказу, Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_4. 05 лютого 2016 року позивач подав уточнену позовну заяву, вказавши відповідачем ОСОБА_3.

Частиною 3 ст. 118 ЦПК України визначено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до позовних вимог Позивач включив стягнення заборгованості, яка виникла ще з січня 2011 року.

Тож на час подання до суду уточненої позовної заяви 05 лютого 2016 року, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з січня 2011 року по квітень 2015 року вже сплив, а тому не можна вести мову про його переривання.

Таким чином, суд вважає, що розмір заборгованості підлягає зменшенню з урахуванням того, що вимога про стягнення грошових сум з січня 2011 року по квітень 2015 року заявлена за межами строку позовної давності. Відповідно до наданих розрахунків заборгованість за період з лютого 2013 по лютий 2016 року у межах строків позовної давності становитиме 6795,33 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58-60,208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, що мешкає за адресою: 69121, м. Запоріжжя, вул. Товариська, б. 37, кв. 37 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) суму боргу 6795,33 грн. (шість тисяч сімсот девяносто пять грн. 33 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, що мешкає за адресою: 69121, м. Запоріжжя, вул. Товариська, б. 37, кв. 37 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р №1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ) понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 243,60 ( двісті сорок три гривень 60 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.