Номер провадження 2/631/57/16
Номер справи 631/1953/15-ц
15 квітня 2016 року смт. Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Покальчука Ю.М.
при секретарі Євсюковій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні селища ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.
До Нововодолазького районного суду звернувся з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21 серпня 2013 року ОСОБА_3 отримала від позивача в якості позики 3600 грн., які зобовязувалась повернути 20.10.2013 року, про що написала розписку. Однак, не зважаючи на усні та письмову вимогу позивача від 25.08.2015 року про повернення коштів, ОСОБА_3 свої зобовязання не виконує. Тому ОСОБА_2 вимушений звернутись до суду про стягнення суми боргу в розмірі 3600 грн., інфляційних витрати за весь час прострочення та три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Позивач надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.
Суд, розглянувши заяву позивача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року ОСОБА_3 отримала від позивача в якості позики 3600 грн., які зобовязувалась повернути 20.10.2013 року, про що написала розписку. Однак, не зважаючи на усні та письмову вимогу позивача від 25.08.2015 року про повернення коштів, ОСОБА_3 свої зобовязання не виконує.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму коштів. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.
В силу ст.1047 ЦК України договір позики на суму, що у десять раз перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громад, повинен укладатись між громадянами в письмовій формі.
Факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 у 2013 році позики в сумі 3600 грн. підтверджено копією розписки.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідачка зобовязалась повернути позику до 20.10.2013 року, тобто строк позики закінчився 20.10.2013 року, однак кошти позивачу не повернуто.
Відповідачка підписав дану угоду і була згодна з її умовами.
По закінченню зазначеного строку відповідачка суму позики не повернула, ухиляється від виконання зобовязання по теперішній час.
Вимога позивача про повернення коштів, викладена в письмовій претензії від 21.08.2013 року залишена відповідачкою без задоволення.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 21.08.2013 року, а відповідачем не надала допустимих доказів щодо повернення цих коштів (розписку про одержання коштів позивачем тощо), то суд приймає до уваги посилання позивача про те, що грошові кошти за даною розпискою не були повернуті позивачу. У зв'язку з цим, є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума, зазначена у розписці, не повернута позикодавцю.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Нормами вищезазначеного Закону передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.
З огляду на вищевикладене заборгованість з урахуванням індексу інфляції становить 2768,40. Сума 3% річних від простроченої суми становить 200,90 коп. З огляду на вищевикладене,загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення становить 6569,30 грн.
Суд, приймаючи до уваги принцип змагальності, надання доказів, а також доведеності їх з боку позивача , вважає за необхідне, в межах заявлених вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.15,16,526,625,1047,1049 ЦК України, ст. ст. 3-14, 15,57-62, 208, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2 ідентифікаційний код, заборгованість в розмірі 6569,30 грн. з них: суму позики по договору від 21.08.2013 року в розмірі 3600 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення з 21.10.2013 по 31.08.2015 рік в розмірі 2768,40 грн. і три процента річних 200,90 грн. від простроченої суми за весь час прострочення з 21.10.2013 по 31.08.2015 рік .
Стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 понесені судові витрати у розмірі 487,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Покальчук Ю.М.