Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення збитків, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ОСОБА_5, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у липні 2012 року вона уклала з публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідач оформив на її ім'я платіжну картку.

З 13 лютого 2015 року до 16 лютого 2015 року позивач перебувала в Центральному військовому госпіталі м. Києва разом зі своїм сином ОСОБА_6, який проходив лікування від поранень, одержаних в зоні АТО.

16 січня 2015 року вона помітила зняття з її карткового рахунку коштів, які були благодійними внесками на лікування сина. Її банківська картка та телефонний номер, до якого була прив'язана картка, завжди перебували з нею, пін-код картки вона нікому не повідомляла, на її мобільний телефон жодного СМС про зняття коштів не надходило. На картковому рахунку нею самостійно було встановлено ліміт на зняття та переведення грошей у розмірі 3 тис. грн, проте найменша сума, яка знімалася була 5 055 грн.

Вказане свідчить, що відповідачем було збільшено суму ліміту, для чого були проведені певні банківські операції. З приводу незаконного списання коштів вона зверталась до відділу міліції у Печерському районі м. Києва та до банку, проте позитивної відповіді не отримала.

На підставі вказаних обставин позивач просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» завдані збитки у розмірі 69 720 грн, 16 872,24 грн пені, передбаченої п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та 100 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 завдані збитки у розмірі 69 720 грн, 16 872,24 грн пені, передбаченої п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україн» та 10 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 10 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Також рішення суду змінено в частині правового обґрунтування, виключено з його мотивувальної частини посилання на Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 23 липня 2012 року ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, оформлений Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Головною умовою для відкриття рахунків, отримання банківських карток, дистанційного обслуговування клієнта є зазначення ним фінансового номеру телефону, що відповідає номеру його мобільного телефону. Фінансовим номером телефону позивача є номер її мобільного телефону.

На виконання умов договору ОСОБА_4 було видано платіжну картку № НОМЕР_1.

У ході проведення антитерористичної операції був поранений син позивача - ОСОБА_6. У мережі інтернет була розміщена інформація про його поранення, необхідність лікування та збір коштів, а також зазначено номер банківського рахунку для перерахування коштів та номер мобільного телефону матері.

Так, зокрема, на сайті ЦЕНЗОР.НЕТ 13 лютого 2015 року було розміщено інформацію про те, що 10 лютого 2015 року в Краматорському (Донецька область) був важко поранений військовий журналіст Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України ОСОБА_6 та зазначено номер картки для перерахування коштів - НОМЕР_1 і прізвище отримувача коштів - ОСОБА_4, для надання матеріальної допомоги.

ОСОБА_6 з 11 лютого 2015 року до 13 лютого 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному Центрі Північного регіону у м. Харкові, а з 13 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року - у Головному військовому клінічному госпіталі у м. Києві.

З 11 лютого 2015 року на картку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 почали надходити кошти від громадян у вигляді благодійної допомоги на лікування сина, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01 січня 2015 року по 18 червня 2015 року.

Із виписки по рахунку та довідки банку від 03 листопада 2015 року вбачається, що 15 лютого 2015 року із карткового рахунку позивача було здійснено сім операцій - переказ на такі суми: 10 105 грн, 1 116 грн, 5 055 грн, 9 095 грн, 15 155 грн, 15 155 грн, 15 155 грн. Усі операції були здійснені через інтернет-сервіс Ipaу.UA. Таким чином, з карткового рахунку ОСОБА_4 15 лютого 2015 року всього було знято 70 836 грн.

Наступного дня ОСОБА_4 звернулась у відділення банку та з'ясувала, що відносно її мобільного телефону та карткового рахунку були здійснені шахрайські дії, а тому вона звернулась до правоохоронних органів.

Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 від 17 лютого 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Довідкою від 30 березня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» підтвердив, що всі операції 15 лютого 2016 року з карткового рахунку ОСОБА_4 були здійснені через процесінг іншого банку за допомогою інтернет-сервісу переказів Ipaу.UA., у зв'язку з чим операції по переказу коштів відбувались миттєво, а їх відображення у виписці клієнта здійснено на наступний день. У системі дистанційного обслуговування клієнтів Банку - Приват-24 інформація про переказ коштів відображається миттєво, проте необхідною умовою для перегляду такої інформації є наявність дзвінка клієнта зі свого фінансового номера.

За заявою ОСОБА_4 Банком було проведено розслідування та встановлено, що відносно рахунку позивача були здійснені шахрайські інтернет-операції (з ручним вводом номера карти) внаслідок чого 15 лютого 2015 року з карти № НОМЕР_1 проведено 7 операцій зі зняття коштів: переводи на суми 10 105 грн та 1 116 грн здійснено на платіжну карту ОСОБА_7, а переводи на суми 5 055 грн, 9 095 грн, 15 155 грн, 15 155 грн, 15 155 грн - здійснено на платіжну картку ОСОБА_8. Кошти зняті з банкоматів у м. Києві та м. Олександрія відповідно.

Таким чином, судами встановлено, що 15 лютого 2015 року внаслідок шахрайських дій третіх осіб з карткового рахунку ОСОБА_4, шляхом семи банківських операцій було знято 70 836 грн(хоча позов пред'явлено на 69 720 грн). Ліміт на зняття коштів позивачем встановлено не було, на момент з'ясування обставин зникнення коштів з рахунку та телефонного дзвінка позивача до банку кошти уже були зараховані на рахунки третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Пунктом 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.5.30 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності перед власником карти за всі операції, у випадках передачі мобільного телефону, сим-карти, стікеру PaуPass третім особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 1 розділу 6 Положення «Про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням» (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним (ч. 3 п. 2 розділу 6 Положення).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (ч. 1 п. 8 Положення).

Пунктом 9 розділу 6 Положення передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки суду не були надані докази того, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, то колегія суддів вважає, що висновок судів про стягнення з відповідача коштів у розмірі 69 720 грн є законним та обґрунтованим. При цьому судами не встановлено, що ОСОБА_4 отримала списані кошти або використала їх для придбання товарів та послуг, а також не встановлено її вини у списанні цих коштів.

Та обставина, що на платіжній картці позивача не було встановлено ліміт на зняття коштів та кошти після відповідної транзакції миттєво були зараховані на інші рахунки не мають правового значення, оскільки визначальним є недоведеність вини ОСОБА_4 у незаконному використанні персональних даних та інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред'явлення платіжного засобу.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів в частині стягнення з відповідача пені.

Так, згідно з пунктами 37.1, 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На підставі вказаного, суди обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача пеню за період з 15 лютого 2015 року по 15 жовтня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої (в незміненій та не скасованій частинах) та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про часткове задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року (в незміненій та не скасованій частинах) та рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур