12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 28 березня 1992 року по 06 червня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2011 року. За час шлюбу, у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від
26 липня 2011 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь колишньої дружини - ОСОБА_6 аліменти на їхнього неповнолітнього сина - ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 800 грн щомісячно, починаючи з 24 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
У період з 24 березня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти ОСОБА_4 сплачував нерегулярно і не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 16 563 грн 97 коп. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року з
ОСОБА_4 була стягнута вказана сума заборгованості, а також неустойка (пеня) в розмірі 88 455 грн 76 коп. Однак, у подальшому рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року суму неустойки (пені) зменшено до 5 034 грн 09 коп.
Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від
06 листопада 2014 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на повнолітнього сина на період його навчанням і до досягнення ним 23 років в сумі 200 грн щомісячно. Однак, ці аліменти він також не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 4 279 грн 92 коп.
Вказував, що у зв'язку з травмою ока, яку ОСОБА_4 отримав ще в дитинстві, він не міг деякий час працювати, а тому аліменти з нього не стягувалися. У липні 2014 року позивачу було встановлено 3-ю групу інвалідності та призначено соціальну допомогу в розмірі 949 грн на місяць. Зазначав, що в період з 2011 року по 2014 рік він був непрацездатним за станом здоров'я, оскільки переніс ряд операцій на око, і був направлений на обстеження для встановлення групи інвалідності. У цей час він не мав ніякого доходу, а тому сплачувати аліменти на сина в повному обсязі не міг.
Позивач вважав, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а тому відповідальність платника аліментів не настає. Окрім того, ОСОБА_4 зазначав, що він змушений проводити оплату комунальних послуг за квартиру за себе, за відповідача і колишню дружину, які також зареєстровані в цьому приміщенні, але не сплачують комунальні послуги. Позивач також надає майнову допомогу своїй матері, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, заборгованість по аліментам та неустойку.
А тому, оскільки заборгованість по сплаті аліментів утворилась у зв'язку з хворобою позивача, а він за майновим станом не може її сплатити,
ОСОБА_4 просив звільнити його від сплати усієї заборгованості по аліментам, неустойки та зменшити розмір стягнутих аліментів на повнолітнього сина, який зараз продовжує навчатися.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 травня

2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності підстав для звільнення позивача від виплати заборгованості по аліментам, неустойки, які визначені та стягнуті на підставі судових рішень, які є чинними по теперішній час, а також для зміни - зменшення розміру стягнутих аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_5 на період його навчання в університеті і до досягнення ним 23 річного віку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2011 року з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на неповнолітнього

сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2011 року.

Позивач за вищеназваним рішенням суду аліменти не сплачував, у зв'язку з чим станом до листопада 2011 року виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму 5 000 грн.

ОСОБА_4 звертався до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_6 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, але рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки доказів, про те, що стан здоровʼя ОСОБА_4 погіршився та він є непрацездатним не надано.

В подальшому ОСОБА_4 продовжив не сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина ОСОБА_5, а тому станом на

ІНФОРМАЦІЯ_2 утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 16 563 грн 97 коп.

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за весь час прострочення сплати аліментів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року скасовано в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 88 455 грн 76 коп., та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014року суму пені за прострочення сплати аліментів, яка стягнута на користь ОСОБА_6 зменшено з 88 455 грн 76 коп. до 5 034 грн 09 коп. При цьому, вказаним рішеннями було встановлено, що доказів того, що вказана пеня утворилась не з вини платника аліментів - ОСОБА_4 не надано.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня

2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно на час навчання у вищому навчальному закладі, починаючи з 18 листопада 2013 року, але не більш як до досягнення сином

23 років.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 вересня

2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2014 року змінено, та в частині стягнутих на користь ОСОБА_4 аліментів на повнолітнього сина, зменшено розмір з 500 грн до 200 грн щомісячно. При цьому були враховані доводи ОСОБА_4 стосовно того, що він ніде не працює, є інвалідом 3-ї групи по зору, отримує соціальну допомогу та надає допомогу матері.

За змістом ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили відсутність підстав та доказів для зменшення розміру аліментів на повнолітнього сина на які посилається позивач в даній справі, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вказані підстави вже були предметом розгляду.

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що будь-яких нових доказів, які б свідчили про зміну майнового або сімейного стану чи наявність у ОСОБА_4 на даний час тяжкої хвороби, тобто на підтвердження того, що зараз він зовсім немає можливості виплачувати встановлені судом аліменти в розмірі 200 грн щомісячно на період навчання його повнолітнього сина - ОСОБА_5 та виплачувати існуючу заборгованість по аліментам та розмір неустойки, матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова