У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 61 073,41 доларів США за кредитним договором від 26 грудня 2006 року.

Свої вимоги мотивує тим, що за кредитним договором від 26 грудня 2006 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 17 200 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 61 073,41 доларів США, що за курсом НБУ від 20 січня 2015 року становить 963 127 грн 68 коп., яка складається з наступного: 12 780,15 доларів США - заборгованість за кредитом; 13 584,12 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 733,01 доларів США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; 33 976,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27 097, 28 доларів США, що еквівалентно 427 324 грн 10 коп., та пеню в розмірі 221 958 грн 04 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд зазначив, що строк позовної давності за основним зобов'язанням перервано, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові за пропуском строку позовної давності.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 26 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № LVL6AK00000047, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 17 200 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту. Періодом сплати визначено період із 24 по 26 число кожного місяця, строком повернення - 26 листопада 2011 року (а. с. 12-13).

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки (а. с. 14).

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 20 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 61 073,41 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 780,15 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13 584,12 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 733,01 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - у розмірі 33 976,13 доларів США.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 256 - 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб - з підстав невиконання боржником умов кредитного договору від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 та до ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя про стягнення солідарно з боржником 10 000 грн за умовами договору поруки (а. с. 104).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 264 ЦК України - позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що трирічний строк звернення позичальника до суду спливає 27 грудня 2014 року, однак його перебіг був перерваний у червні 2012 року у зв'язку зі зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом до ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент-Банк».

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності до поручителя, оскільки відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Проте колегія суддів не бере такі доводи до уваги оскільки, як вбачається з матеріалів справи, строк позовної давності за основним зобов'язанням перервано у червні 2012 року.

Крім того, пунктом 12 договору поруки від 26 грудня 2006 року, укладеного між банком та ОСОБА_7, визначено, що порука припинається після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за договором. За таких обставин суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Однак, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та заперечень відповідача належним чином не перевірив та залишив поза увагою рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року, яким звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у розмірі 229 473 грн 92 коп.

Взявши до уваги повідомлення Територіального сервісного центру від 2 грудня 2015 року № 9/93зп, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року не виконано. При цьому суд не встановив, чи звернуто вказане рішення до виконання, належним чином не перевірив доводів відповідача про вилучення предмета застави, чи погашено заборгованість за рахунок продажу предмета застави, та чи утворилася заборгованість, про стягнення якої просив позивач у вказаному позову, з вини відповідача.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак