Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючої судді Астахової О.О.,

при секретарі: Швидкій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Державна міграційна служба України про визнання фізичної особи безвісті відсутньою, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулась до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. В обґрунтування своєї заяви вказала, що її батьком є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував з січня 1989 року у шлюбі з її матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу батьки проживали у АДРЕСА_1. Однак, подружнє життя у них не склалося і 27 листопада 1990 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу батько переїхав жити до своєї матері на Полтавщину і відносин не підтримував, однак до 2006 року він сплачував аліменти на її утримання. Грошові кошти (аліменти) надсилав з м. Полтава. Заявник жодного разу батька не бачила, він не намагався з нею зустрітись і не брав участі у її вихованні.

При отриманні дозволу від Державної міграційної служби України на виїзд за межі України на постійне проживання, виникла необхідність у отриманні нотаріально завіреної заява (дозвіл батька) про те, що він не заперечує проти такого виїзду. З метою отримання такої заяви (дозволу) від батька, позивач почала його розшукувати. Як з»ясувалось, за місцем реєстрації батька, останній не проживає на протязі останніх 4-5 років. Місце його фактичного проживання правоохоронними органами не встановлено, а тому вона просить суд визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

У судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_4 підтримала заяву з підстав викладених у ній та просила задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник Державної міграційної служби України Яцикін Ю.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вказаної заяви.

Суд, вислухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12.01.1989 року було укладено шлюб. Дружина після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Пелюховська», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 15 грудня 2015 року №3 (а.с. 4).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - заявника у справі. (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 04 квітня 1991 року Харківським відділом РАЦС м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 27 листопада 1990 року (а.с. 5).

Як встановлено судом, представник заявника звертався до Головного управління Національної поліції в Полтавській області для встановлення місцезнаходження ОСОБА_2, однак згідно листа від 15.06.2016 року №14369/115/101/04-2016 убачається, що ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, проте на протязі останніх 4-5 років не проживає за місцем реєстрації, а його фактичне місце проживання не відоме. (а.с. 11-12).

Статтею 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи, початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Оскільки, як установлено судом, ОСОБА_2 відсутній за останнім фактичним місцем свого проживання, відомості про його місце знаходження відсутні та їх неможливо одержати, з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_2 пройшло більше чотирьох років та враховуючи те, що визнання останнього безвісно відсутньою необхідно заявнику для отримання дозволу для виїзду на постійне місце проживання за кордон, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1безвісно відсутнім при цьому, початком безвісної відсутності ОСОБА_2 треба вважати 01.01.2012 року.

Керуючись ст. ст. 4,10,60, 88, 209, 212-215, 218, 246 - 249 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 43 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Державна міграційна служба України про визнання фізичної особи безвісті відсутньою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім.

Початком безвісної відсутності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати 01 січня 2012 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасникам судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя