Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/1017/14-ц
Провадження № 2/391/2/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Червонописького В.С., при секретарі Степановій Л.С., за участю прокурора Третьякової О.В., , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави до Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, про визнання недійсними рішень сесії Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішень сесій ради в частині державного акта на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року прокурор Компаніївського району в інтересах держави звернувся до суду з позовами до Марївської сільської ради Компаніївського району, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сесії в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, визнання недійсним рішення сесії в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки виданих незаконно ОСОБА_4»ївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області, внаслідок яких з комунальної власності вибули земельні ділянки на території села ОСОБА_5, під якими розташоване Юріївське золоторудне родовище, що є власністю народу України.

В звязку зі смертю відповідача ОСОБА_3 провадження по справі зупинено 02.06.2015р. до участі у справі правонаступника. Ухвалою суду від 24.07.2015р. провадження в справі відновлено, задоволено клопотання позивача про залучення до справи в якості співвідповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що рішенням Марївської сільської ради № 316 від 03 вересня 2009 року ОСОБА_3, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,25 га у власність кожного, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території села ОСОБА_5 Марївської сільської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності. Крім, того рішенням Марївської сільської ради № 360 від 18 листопада 2009 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_3, 28 грудня 2009 року відповідач отримала державні акти на право власності на земельну ділянку, які зареєстровано в установленому законом порядку.

Зважаючи на те, що земельні ділянки надані для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель сільськогосподарського призначення, то вказані рішення прийняті всупереч ст.ст.22, 38, 39 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України). На час прийняття вказаних рішень був відсутній генеральний план села ОСОБА_5, межі села не були встановлені, тому рішення прийняті в порушення п.12 Перехідних положень ЗК України. Крім того, всупереч вимог ст. 118 ЗК України ОСОБА_3М, особисто не звертались до сільської ради, від їх імені діяла ОСОБА_6 згідно супровідного листа Всеукраїнської громадської організації "Господарі землі", тобто не уповноважена особа ОСОБА_3, вона не мали на меті задоволення за рахунок отриманої у власність земельної ділянки особистих потреб шляхом розміщення житлової забудови, а їх метою було подальше відчуження земельної ділянки та передача підприємству, яке буде здійснювати промисловий видобуток золота Юріївського родовища, що є прихованою угодою, тому просив суд визнати недійсним рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 316 від 03 вересня 2009 року в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельні ділянки видані ОСОБА_3 зобовязати останню повернути земельну ділянку територіальній громаді ОСОБА_4»ївській сільській раді Компаніївського району.

В судовому засіданні прокурор надав наказ Генеральної прокуратури України № 83ш від 23.09.2015 р. згідно з якого виключено з штатного розпису, зокрема прокуратуру Компаніївського району, та включено штатні розписи Олександрійську місцеву прокуратуру в яку увійшов у тому числі Компаніївський відділ. Враховуючи наведену реорганізацію судом замінено прокуратуру Компаніївського району Кіровоградської області на Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури.

Відповідачі ОСОБА_7»ївська сільська рада Компаніївського району, яку представляв голова ради ОСОБА_4, під час судового розгляду усно повідомила, що проти позову заперечує. Зазначила, що рада діяла в межах повноважень наданих законом. Люди звернулись з відповідними заявами, пройшли передбачену на той час процедуру оформлення земельних ділянок, отримали погодження у всіх органів, які за це відповідають та у передбаченому законом порядку отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Зазначила, що само по собі с. Тернова Балка існувало, там були раніше будинки які на даний час зруйновано. Дані землі не підпадають під сільськогосподарське призначення. Також повідомила, що вона була депутатом у момент голосування за оскаржувані рішення. Жодних обмежень або інформацію про золото валютне родовище депутати не володіли. Вважає, що у задоволенні позову слід відмовити та застосувати строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши надані письмові документи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 17.04.2011 р., що підтверджується актовим записом про смерть № 93 від 19.04.2011р.

З копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3

Рішеннями сесії Марївської сільської ради № 316 від 03 вересня 2009 р. ОСОБА_3, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25га у власність для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою: с. Тернова Балка ОСОБА_4»ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Рішенням сесії Марївської сільської ради Компаніївського району від 18 листопада 2009 року № 360 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та надано у власність ОСОБА_3, земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Марївської сільської ради в с.Тернова Балка, присвоєно адресу вказаним земельним ділянкам.

На підставі цього рішення сесії, 28 грудня 2009 року ОСОБА_3, видано державний акт на право власності на земельну ділянку: Серії: ЯК № 850554, земельна ділянка розташована в с. Тернова Балка по вул. ім.Л.Ковтунця, 32.

Вказане право власності на земельну ділянку зареєстровано відповідачем 2 в установленому законом порядку, земельній ділянці присвоєно кадастрові № :53:000:0054.

Частина перша ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» передбачає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцеве самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як свідчить зміст статті 12 Земельного кодексу України (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), розпорядження землям: територіальної громади села, у тому числі передача їх у власність, належить д повноважень сільської ради та здійснюється відповідно до вимог цього кодексу.

Частина 6 статті 118 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення; спірних правовідносин) передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва, будівництва і обслуговування: жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межа: норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державно адміністрації або органу місцевого самоврядування. У місячний термії відповідна рада розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно із статтями 18-21 Земельного кодексу земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на девять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі правління використання земельних ділянок.

Кожна із вказаних категорій може перебувати у запасі.

Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови

та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій.

Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонування земель, а також правового режиму відповідної категорії земель. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії, а також їх

використання в межах відповідної категорії відповідно до ст.20 Земельного кодексу України віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування (сільської ради за обставинами даної справи).

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції,з здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження,сіножаті, пасовища та перелоги); б) сільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Будівництво житлових будинків в межах населених пунктів здійснюється на землях житлової та громадської забудови, які є самостійною категорією структурі земельного фонду України.

До категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (п. «б» ч.1 ст.19, ст.ст.38,39 ЗК).

Тобто, характерною ознакою земель житлової та громадської забудови їх розташування у межах населених пунктів.

За даними проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) за адресою с.Тернова Балка, відведення земельних ділянок здійснено з категорії земель - житлової та громадської забудови.

Запроектовані до відведення земельні ділянки розташовані в межах населеного пункту в селі ОСОБА_5, відводяться за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі.

Рішення ОСОБА_4»ївської сільської ради від 03.09.2009р. № 316 винесено на підставі висновків Компаніївської районної державної адміністрації по проекту землеустрою щодо відведення - земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) райдержадміністрація погодила відведення цих земельних ділянок загальною площею 17га (в тому числі земельної ділянки ОСОБА_3М.), з яких 17га під житловою забудовою з рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі Марївської сільської ради.

За таких обставин, саме по собі зазначення, яке є помилковим у рішенні сільської ради № 316 від 03 вересня 2009 р. про надання дозволу на розробку проектної документації щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення, не свідчить про порушення цільового призначення землі, оскільки фактично земельна ділянка надана за рахунок земель житлової та громадської забудови і саме для мети індивідуального житлового будівництва, тобто відповідно до вимог закону.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-Х1І «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Закон України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі,

вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в

користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Використання земельних ділянок для забудови здійснюється відповідно до містобудівної документації. Містобудівна документація являє собою затверджені текстові та графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. До містобудівної документації належать: генеральний план населеного пункту, схема планування території, детальний план території тощо.

Згідно ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до частини 2 ст.173 ЗК України межі села встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 46 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень.

Статтею 176 Земельного Кодексу України передбачено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.

Проте, діючими нормативно-правовими актами не затверджено форму та порядок видачі державних актів України на межі адміністративно-територіальних утворень.

Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодзичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

Системний аналіз Законів України «Про планування і забудову територій» і «Про землеустрій» свідчить що, до земель населених пунктів, у тому числі земель житлової та громадської забудови, існує подвійна система планування їх використання - містобудівна та землевпорядна.

Згідно довідок Марївської сільської ради генеральний план ОСОБА_5 відсутній.

Технічна документація по встановленню меж земель в границях Марївської сільської ради розроблена українським науково-дослідним інститутом по землевпорядкуванню на замовлення управління по земельних ресурсах і земельній реформі Кіровоградського облвиконкому в 1991р. За яким до складу земель Марївської сільської ради відносить с.Тернова Балка, за яким розподілено склад земель відповідно до цільового призначення.

Загальна площа земель села ОСОБА_5 складає 37,4га.

В додатку 1 - зазначено план земельної ділянки села ОСОБА_5, масштабом 1:50000, на якому визначені межі села, номери кварталів, землі загального користування.

Планом земельної ділянки села ОСОБА_5, підтверджується, що село ОСОБА_5 має встановлені межі, спірні земельні ділянки, які надані у власність ОСОБА_3, розташовані у межах села Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області .

Крім того судом враховується, пояснення голови ради яка зазначила, що не маючи позитивного висновку регіонального розвитку містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Компаніївської районної державної адміністрації, сільська рада не головувала б за оскаржувані рішення.

ОСОБА_3 подано та зареєстровано заяву по земельних питаннях на сесію Марївської сільської ради 17.06.2009 р., про вибір місця розташування земельної ділянки площею 0, 25га с.Тернова Балка, уповноважена особа заявника ОСОБА_6

Докази того, що вказану заяву посвідчили своїм підписом не особисто ОСОБА_3, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пояснювальної записки заступника Голови правління ПАК «Надра України» по обґрунтуванню необхідності отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення Юріївського золоторудного родовища, територія родовища розташована на північ від с. Тернова Балка, в 22 км. на південь від м. Кіровограда, в межах Компанїівського району Кіровоградської області на сільськогосподарських угіддях СТОВ села ОСОБА_5. В 2007 р. було розпочато розвідку Юр»ївського родовища. З 2008-2009рр. роботи на обєкті були законсервовані.

Як на окрему підставу для визнання незаконними рішень сесії Марївської сільської ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3, прокурор посилався на порушення ст.4 Кодексу України про надра.

Згідно ст.4 Кодексу України Про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними.

Позивач обґрунтовував позов тим, що ОСОБА_3М, на території Марївської сільської ради не проживає, а тому не була зацікавлена в одержанні земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування жилого будинку, не мала на меті задоволення особистих потреб шляхом розміщення житлової забудови. Дійсною метою отримання земельної ділянки було подальше її відчуження та передача підприємству, що буде здійснювати промисловий видобуток золота Юріївського родовища, над яким розташована земельна ділянка відповідача.

Доводи прокурора про те, що дії ОСОБА_3, щодо набуття землі у власність, є прихованою угодою, порушують право власності народу України на надра, є припущенням, яке не грунтується на безспірних доказах.

Проте, за даних обставин, сама по собі наявність корисних копалин в землі, яка надана особі у власність, не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

Не надано доказів будь яких обмежень щодо розпорядження вказаними землями сільською радою, або знаходження саме землі під родовищем під охороною держави, обмеженнями тощо.

Відомості про те, що на час прийняття рішень про надання у власність відповідачам 2,3 земельної ділянки, були будь-які застереження, обмеження (обтяження) у звязку з наявністю родовища у надрах землі, в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено незаконність набуття ОСОБА_3, земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, в тому числі і обовязковість застосування національними судами України норм конвенції та Першого Протоколу до неї як частини національного законодавства.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Законодавством України передбачено, що здійснення окремих видів користування надрами можливе без вилучення земельних ділянок у попередніх власників чи користувачів і передачі в користування суб'єктам надрокористування.

Відповідно до ст. 97 Земельного кодексу України підприємства, установи та організації, які здійснюють геологознімальні, пошукові, геодезичні та інші розвідувальні роботи, можуть проводити такі роботи на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем.

З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи суд вважає, що прийняття Марївською сільською радою оскаржуваних рішень відбувалось в межах компетенції, передбаченої Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з додержанням вимог, встановлених чинним на той час законодавством, тому підстави для визнання недійсними оспорюваних рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на землю відсутні.

Суд критичної оцінює пояснення прокурора, що їм стало відомо про прийняті рішення ОСОБА_4»ївською сільською радою № 316 від 03 вересня 2009 р. про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,25 га у власність кожного, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території села ОСОБА_5 Марївської сільської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності та рішення Марївської сільської ради № 360 від 18 листопада 2009 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність відповідачу 2 земельної ділянки площею 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд лише в 2014р. після проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосування законів № 17 від 11.04.2014 р..

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й обєктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Прокурор протягом 2009-2014 рр. був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень сільських рад Компаніївського району, крім того контролюючих органів, які відповідають про погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок.

Отже суд критично оцінює пояснення представника місцевої прокуратури що їм про вказані рішення стало відомо лише після проведення перевірки.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними рішень сесії Марївської сільської ради в частині, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку 09.10.2014 року, тобто прострочивши своє право на таке звернення більш, як на чотири роки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідачі 1,2,3 - 03.06.2016р. подали до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Заяв щодо поновлення строку позовної давності, суду не заявлялось. Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2016

Суддя В.С.Червонописький