У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення витрат зі сплати страхового відшкодування в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТзДВ «СК «Кредо») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 7 788 грн 07 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог ТзДВ «СК «Кредо» посилалося на те, що 03 березня 2014 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідного з умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки «Peugout 309», д.н.з. НОМЕР_1.

23 січня 2015 року о 15:50 год. на а/д Київ-Одеса 35 км +600 м відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Peugout 309», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобілю марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що належить ОСОБА_6

Посилаючись на те, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2015 року встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, а також те, що в момент ДТП саме відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТзДВ «СК «Кредо» 7 788 грн 07 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що під час вчинення ДТП саме ОСОБА_3 керував забезпеченим транспортним засобом всупереч умовам договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ТзДВ «СК «Кредо» та третьою особою ОСОБА_4, а томустраховик має право на відшкодування 50 % шкоди у розмірі 7 788 грн 07 коп.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 січня 2015 о 15:50 год. на а/д Київ-Одеса 35 км +600 м, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Peugout 309», д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку під час перестроювання, не надав переваги в русі автомобілю «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись, внаслідок чого зіткнувся з останнім.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ст. 124 КУпАП (а. с. 7).

На час вчинення ДТП транспортний засіб «Peugout 309», д.н.з. НОМЕР_1, власником якого був ОСОБА_3, був застрахований у ТзДВ «СК «Кредо» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 березня 2014 року № 6131666 (а. с. 5).

В результаті зазначеної ДТП автомобілю потерпілої особи заподіяно матеріальну шкоду, яка відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 10 лютого 2015 року № 24052, склала 17 379 грн 17 коп. (а. с. 23-30).

Сума страхового відшкодування з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту від 17 лютого 2015 року № ОСГПО-188 складала 15 576 грн 14 коп. та була виплачена потерпілій особі на підставі платіжного доручення у повному розмірі (а. с. 34, 35).

Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05 липня 2012 року, який набрав чинності 04 лютого 2013 року, п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» викладено в новій редакції, а саме передбачено, що у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст.13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було укладено між ТзДВ «СК «Кредо» та третьою особою ОСОБА_4, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в тому числі й у разі, якщо останній керував забезпеченим транспортним засобом всупереч умовам договору.

Таким чином, оскільки на час ДТП саме відповідач (як водій) керував забезпеченим транспортним засобом, який належить страхувальнику ОСОБА_4, що суперечить умовам договору, у зв'язку з чим наявні правові підстави для стягнення саме з нього на користь страховика ТзДВ «СК «Кредо» відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 7 788 грн 07 коп.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи відповідача про те, що він як учасник бойових дій не відповідає за заподіяння вказаної шкоди відповідно до умов п. 1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки такий статус відповідач набув 26 березня 2015 року (посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3), а вказана ДТП відбулася 23 січня 2015 року, тобто до отримання ним такого статусу.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович