справа №619/4238/14-ц
провадження №2/619/29/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016 р. Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Калмикової Л.К.

за участю секретаря судового засідання Пономарьовій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води», третя особа- Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, про незаконне звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Березівські мінеральні води» про незаконне звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона працювала на заводі „Березівські мінеральні води" з травня 2001 року оператором видувного напівавтомата цеха роздуву ПЕТ пляшки.

Працівники ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води", в тому числі вона, на протязі багатьох років систематично не отримують в повному обсязі заробітну плату.

Після неодноразових звернень до керівництва ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" з проханням вчасно та в повному обсязі виплачувати працівникам заводу належну заробітну плату керівництво заводу „Березівські мінеральні води" вдалося до брутальних порушень законодавства України, шантажу та погроз.

З 17.06.2014 року керівництво заводу її не допускає до роботи на своє робоче місце, охорона заводу не пропускає її навіть на територію заводу ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води", що підтверджується відеозаписами та звукозаписами, не надаючи жодного офіційного документу чи наказу по заводу не допускати її до роботи. Керівництво заводу, шантажуючи та погрожуючи, вимагало від неї письмово відмовитися від своїх вимог, погрожуючи звільненням за порушення трудової дисципліни.

17.07.2014 року вона отримала чергового листа від ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" з копією наказу № 26-к від 11.07.2014 року про звільнення її, ОСОБА_1, з 11 червня 2014 року за прогул без поважних причин - п.4 ст. 40 КЗпП України.

18.07.2014 року вона отримала ще одного листа від ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" з копією наказу № 29-к від 11.07.2014 року про скасування наказу №26-к від 11.07.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з 13 червня 2014 року за прогул без поважних причин - п.4 ст. 40 КЗпП України та отримала новий наказ №31-к від 11.07.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з 11 червня 2014 року за прогул без поважних причин - п.4 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що це все підтверджує незаконні дії керівництва ТОВ «Завод „Березівські мінеральні води» та порушення її прав, а також фальсифікацію та підробку документів.

Тому 18.07.2014 року вона звернулася до територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області з проханням провести достовірну та неупереджену перевірку та перевірити законність звільнення її, ОСОБА_1, з 11 червня 2014 року за прогул без поважних причин - п.4 ст. 40 КЗпП України.

Але перевірка її заяви територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області не проводилася в зв'язку з ненаданням керівництвом ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" документів до перевірки.

Керівництво заводу продовжує чинити тиск на працівників заводу, вимагаючи відмовитися від своїх вимог, тому вказане звільнення її із займаної посади вважає незаконним та безпідставним, виходячи з наступних підстав.

Відповідачем не було надано наказу стосовно її недопуску до робочого місця на територію заводу з чітким, обгрунтованим поясненням прийнятого ним рішення, тобто необгрунтовано відсторонення її від роботи, хоча фактично вона зявлялася кожного дня на робочу зміну цеху роздуву та керівництво ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води"мало можливість вручити їй чи ознайомити її з вищевказаним наказом.

За весь час роботи на ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" вона ніяких нарікань та жодних стягнень за порушення трудової дисципліни не мала.

Лише 17.07.2014 року та 18.07.2014 року їй стало відомо з листів ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" та копій наказів від 11.07.2014 року, що її звільнено з 11 червня 2014 року ніби-то за прогул без поважних причин.

Нею було надано пояснення керівництву заводу, що вона не прогулювала, а її не пропускали на територію заводу, таким чином не допускаючи до роботи на своє робоче місце та починаючи з 17.06.2014 року про це надавалися заяви власнику та директору ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води".

Крім того, 11 червня 2014 року вона була на роботі, працюючи на робочому місці денну зміну в цеху роздуву з 8 годин ранку до 16-30.

Вказує, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити на попередній роботі.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В результаті незаконного звільнення відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю та завдали їй моральних страждань та призвели до погіршення її здоров'я.

Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, шантажу та погроз полягає в тому, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі на життя. Тому ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" порушує не тільки чинне законодавство України, але й її конституційні права.

Внаслідок незаконних дій відповідача її звільнення призвело до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки її фактично незаконно звільнили та позбавили доходу , що є основним джерелом існування, а інших джерел доходу вона не має, крім того, вона має дитину 10 років, яка знаходиться на її утриманні.

Моральну шкоду вона оцінює у розмірі 25000.00 грн.

Згідно трудового договору між сторонами її заробітна плата повинна становити не менше середньої заробітної плати одного штатного працівника по підприємствах Харківської області, що віднесені до виду економічної діяльності «Виробництво харчових продуктів, напоїв та тютюнових виробів», згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області. Її розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення 11.06.2014р. становить:

Червень 2014р. - 3238: 30 календарних днів = 107.93 грн.

107.93 х 20 к.днів = 2158.60 грн.

Липень 2014 р. - = 3339, 00 грн.

Серпень 2014 р. - = 3342.00 грн.

Вересень 2014 р. - = 3339, 00 грн.

Жовтень 2014 р. - = 3523,00 грн.

Листопад 2014 р. - = 3659,00 грн.

Грудень 2014 р. - = 3676,00 грн.

Січень 2015 р. - = 3309,00 грн.

Лютий 2015 р. - = 3309,00 грн.

Березень 2015 р. - = 3309, 00 ірн.

Квітень 2015 р. - 3309,00 : 30 к. днів = 110,30 грн.

110,30 х 23 к. днів = 2536.90 грн.

Всього: 35500.50 грн.

Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2014р. по 23.04.2015р. становить 35500.50 грн.

Просить поновити її на посаді оператора видувного напівавтомата цеха роздуву ПЕТ пляшки, стягнути з ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, зобов'язати ТОВ „Завод „Березівські мінеральні води" відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, компенсацію за відрив від звичайних занять покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримала позов, надала пояснення аналогічні тим, які містить позовна заява. Просила позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що містить позов.

Пояснила, що керівництво заводу грубо порушує трудові права працівників. Прикладом цього є незаконне звільнення ОСОБА_1, Васильєвої , її, ОСОБА_2. Переслідування пов»язані з тим, що вони відстоювали свої права, вимагали виплати їм заробітної плати, що викликало незрозуміле обурення керівництва заводу. Те, що ОСОБА_1 не допускали на робоче місце, підтверджується відеозаписами.

Представник позивача ОСОБА_3 надав аналогічні пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала.

Пояснила, що вважає зазначені вимоги незаконними та необгрунтованими за таких підстав.

ОСОБА_1 за її заявою було зараховано на завод оператором видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки з 09.04.2014 року згідно Наказу від 09.04.2014 р. № 9-к, а також ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці та наказами, що регламентують умови праці.

За умови виробничої необхідності та скрутного фінансового становища заводу у зв'язку зі становленням виробництва, директором заводу ОСОБА_5 було встановлено режим робочого часу - неповний робочий день, неповний робочий тиждень згідно доповнень до наказу, зокрема, по цеху роздуву - згідно додатку № 2 до наказу від 26.06.2012 року № 2.

Тому ОСОБА_1 працювала на заводі згідно з графіком, відповідно до якого режим робочого часу неповна робоча неділя тривалістю 1 день: середа з 08.00- по 16.30.

Також за умови економічної кризи в Україні та скрутного фінансового становища заводу у зв'язку зі становленням виробництва, зниженням обсягу виробничої потужності заводу у зв'язку із ситуацією, що склалася на території Криму, Луганської та Донецької областей (зона антитерористичної операції), що є причиною зменшення обсягу виробництва продукції та ринків збуту товару, завод знаходиться у скрутному фінансовому становищі та не має доходу. Саме тому керівництво заводу не має фінансової можливості стимулювати працівників заводу та підвищувати заробітну плату до бажаного працівниками рівня. Однак, деякі працівники згодом почали виражати невдоволення та свою незгоду з тим, що рівень та обсяг виробництва керівництвом заводу було обґрунтовано зменшено та всупереч чинному законодавству України почали проводити активні дії на території заводу щодо підбурювання працівників заводу до проведення страйків, зокрема, ОСОБА_1

Разом з тим, керівник заводу, розуміючи невдоволення працівників, не притягував їх до дисциплінарних стягнень за порушення правил внутрішнього трудової дисципліни та норм чинного законодавства України щодо проведення страйків.

18 червня 2014 року на ім'я директора заводу ОСОБА_5 надійшли доповідні записки від охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів заводу ОСОБА_7 про те, що 18.06.2014 року позивач була відсутня на роботі протягом усього робочого дня і що від ОСОБА_1 усних чи письмових повідомлень щодо причин її відсутності на роботі не надходило.

На підставі цього комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_8, охоронця заводу - ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 18.06.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності на роботі позивача протягом усього робочого дня з 8.00 год. до 16.30 год.

Крім того, директором заводу було надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 прийняти заходи щодо встановлення причин відсутності на роботі ОСОБА_1 18.06.2014 р., про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника відділу кадрів ОСОБА_7

20.06.2014 року на ім'я директора заводу надійшла доповідна записка від начальника цеха роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9, який повідомив, що йому невідомо про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 року.

Тому, з метою встановлення причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 р. керівником заводу було надано доручення начальнику цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9 опитати працівників цеху роздуву ПЕТ пляшки, про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9

Також у зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 20 червня 2014 року протягом усього робочого дня з 8.00 год. до 16.30 год. комісією у складі начальника цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_10, начальника відділу постачання ОСОБА_11 та начальника відділу кадрів ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 20.06.2014 р.

24 червня 2014 року на ім'я директора надійшла службова записка від начальника відділу кадрів ОСОБА_7 про те, що на адресу ОСОБА_1 направлено лист від 23.06.2014 р за вих. № 90 з вимогою надати виправдальні документи щодо причини її відсутності на роботі з повідомленням про звільнення за прогул без поважних причин.

З метою встановлення строку для надання відповіді щодо причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 р., керівником заводу було надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 направити ОСОБА_1 письмову вимогу щодо надання письмових пояснень та виправдальних документів причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 р. протягом 3-х днів з моменту отримання такої вимоги, про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника відділу кадрів ОСОБА_7

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 25.06.2014 року комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_12, охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 25.06.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності позивача протягом усього робочого дня на роботі.

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 02.07.2014р. комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_12, охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 02.07.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності позивача протягом усього робочого дня на роботі з 8.00 год. до 16.30 год.

Крім того, комісією зазначено, що 02.07.2014 року позивач отримала лист заводу від 23.06.2014 року вих. № 90 (рекомендований лист № 574), яким вона була повідомлена про надання виправдальних документів щодо причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 року. Позивач знала про вимогу керівництва Заводу повідомити про причини її відсутності на роботі з 18.06.2014 року і можливе її звільнення у разі ненадання відповідних виправдальних документів. Однак, позивач жодним чином не відреагувала на письмове повідомлення відповідача та не скористалася своїм правом надання заперечень чи пояснень, що свідчить про їх відсутність з боку позивача.

04.07.2014 року директором Заводу ОСОБА_5 було створено комісію з виходу за місцем проживання, зокрема, ОСОБА_1 та вказано на необхідність комісії на протязі десяти календарних днів вийти за місцем проживання ОСОБА_1, про що скласти відповідний акт (копія наказу від 04.07.2014 року № 19 додається).

09.07.2014 року від начальника відділу кадрів ОСОБА_7 на ім'я директора заводу ОСОБА_5 надійшла службова записка про здійснення усіх необхідних заходів щодо письмового повідомлення та попередження ОСОБА_1 про можливе її звільнення у разі ненадання нею доказів та пояснень поважності причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 року, а також про відсутність з боку ОСОБА_1 жодних пояснень з цього приводу.

Керівником Заводу надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 підготувати доповідну записку про наявність або відсутність письмових повідомлень з боку ОСОБА_1 щодо причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 р., про що свідчить віза директора заводу від 09.07.2014 р. на службовій записці начальника відділу кадрів заводу ОСОБА_7

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_13 09 липня 2014 року комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки -ОСОБА_8, охоронця Відповідача - ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 09.07.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності Позивача протягом усього робочого дня на роботі.

В Акті комісією зазначено, що 07.07.2014 року Позивач отримала лист Заводу від 03.07.2014 року вих. № 102 (рекомендований лист № 280), яким ОСОБА_1 повторно повідомлялася про надання нею протягом трьох днів, з моменту отримання нею зазначеного повідомлення, виправдальних документів та письмових пояснень щодо поважності причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 року (копія листа від 03.07.2014 року вих. № 102 з доказами направлення та отримання Позивачем додаються). Позивач достовірно знала про серйозність вимог керівництва заводу надати пояснення та повідомити про причини її відсутності на роботі з 18.06.2014 року та повинна була розраховувати на можливе її звільнення у разі ненадання відповідних виправдальних документів. Позивач знову-таки жодним чином не відреагувала на повторне письмове повідомлення Відповідача та не скористалася своїм правом надання заперечень або пояснень з наданням відповідних доказів, що свідчить про їх відсутність з боку Позивача та її небажання донести до керівництва заводу причини своєї відсутності. Тому комісією зроблено висновок щодо наявності достатніх підстав вважати причиною відсутності ОСОБА_1 на роботі у робочі дні, а саме: 18.06.2014 р., 25.06.2014 р., 02.07.2014 р., 09.07.2014 р. -прогулом без поважних причин .

11.07.2014 року комісією у складі головного інженера ОСОБА_14, заступника директора ОСОБА_15, водія ОСОБА_16 було здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1, в результаті чого встановлено, що о 09-30 год. за домашньою адресою ОСОБА_1 була відсутня, намагання членів комісії зв'язатися з сусідами ОСОБА_1 виявилися безрезультатними.

Також, 11.07.2014 року на ім'я директора відповідача ОСОБА_5 надійшла службова записка від начальника відділу кадрів ОСОБА_7, в якій повідомлялося, що 08.07.2014 року від ОСОБА_1 надійшла письмова заява щодо видачі довідки про роботу на заводі. Жодних письмових пояснень та виправдальних документів, які б свідчили про поважні причини її відсутності на роботі з 18.06.2014 року ОСОБА_1 не надала.

Тому, зважаючи на постійне розуміння та поблажливість керівництва відповідача щодо невдоволень ОСОБА_1, з приводу заробітної плати, враховуючи її протиправну поведінку (неодноразове порушення трудового розпорядку та трудової дисципліни, участь у страйках на території Заводу всупереч діючому законодавству України тощо), а також неодноразові усні попередження щодо припинення ОСОБА_1 порушення правил трудової дисципліни Заводу, беручи до уваги неодноразові письмові попередження ОСОБА_1 щодо її звільнення за прогул без поважних причин, які позивач отримала але проігнорувала, не скориставшись своїм правом на надання заперечень або виправдальних документів чи документів щодо причин її відсутності на роботі, враховуючи намагання керівництва Заводу встановити причини відсутності на роботі ОСОБА_1 з 18.06.2014 року та надання тривалого та достатнього часу для подання ОСОБА_1 відповідних доказів щодо поважності причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 р., керівництво Заводу здійснило усі необхідні дії з метою налагодження відносин з ОСОБА_1 та намагалося встановити дійсні причини її відсутності на роботі з 18.06.2014 року, однак усі намагання виявилися березультатними. Тому директором заводу керуючись ст. 148 КЗпП України було прийнято рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади оператора видувного напівавтомата цеха роздуву ПЕТ пляшки 11.06.2014 року за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст 40 КЗпП України та здійснити з нею повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України (копія наказу про звільнення ОСОБА_1 є в матеріалах справи). Після цього за місцем проживання позивача було направлено супровідний лист з повідомленням про звільнення ОСОБА_1 та отримання трудової книжки, який Позивач отримала 16.07.2014 року, про що свідчить дата, зазначена на повідомленні про вручення поштового відправлення № 288 (копія листа від 11.07.2014 р. вих № 117 з доказами направлення та отримання, копія Наказу від 11.07.2014 року № 31-к додаються).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не з'явилася на Заводі для отримання нею трудової книжки та відповідного розрахунку, керівництво Заводу повторно направило на адресу позивача лист-повідомлення про звільнення та необхідність отримання ОСОБА_1 трудової книжки та розрахунку, який позивач отримала 01.08.2014 року, про що свідчить дата, зазначена на повідомленні про вручення поштового відправлення № 345 (копія листа від 24.07.2014 р. вих. № 134 з доказами направлення та отримання додаються).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не з'явилася на Заводі для отримання нею трудової книжки та відповідного розрахунку, керівництвом Заводу було прийнято рішення щодо депонування грошових коштів, які підлягають виплаті ОСОБА_1 у зв'язку з її звільненням.

11.06.2014 року ОСОБА_1 дійсно працювала на своєму робочому місці з 8-00 до 16-30 год. Саме тому, враховуючи її прогул без поважних причин з 18.06.2014 року та беручи до уваги графік її роботи (неповний робочий тиждень: 1 (один) робочий день в неділю - середа), датою звільнення з роботи є останній день роботи ОСОБА_1 а саме: 11.06.2014 року, що відповідає абз. 2 п. 2.27 розділу 2 Наказу Міністерства праці України та Мінсоцзахисту № 58 від 29.07.1993 р. „Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок робітників", відповідно до якого днем звільнення вважається останній день роботи.

Безпосередньо до керівництва заводу та на поштову адресу заводу від позивача не надходило жодної письмової заяви за таким змістом.

У разі, якщо б позивача дійсно не допускали до робочого місця та перешкоджали виконанню ОСОБА_1 її посадових обов'язків, то остання мала право звернутися письмово до керівництва заводу, надіславши відповідну заяву за місцезнаходженням відповідача. Водночас позивач не тільки не звернулась з відповідною заявою про можливий несанкціонований не допуск її до робочого місця, а також проігнорувала неодноразові письмові звернення відповідача з приводу надання письмових пояснень та виправдальних документів щодо причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 року.

Під час звільнення ОСОБА_1 відповідачем було дотримано норми діючого законодавства України про працю, тому в позові необхідно відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області в судове засідання не з»явився, в заяві повідомив, що інспекція не проводила перевірку дотримання вимог закону щодо звільнення ОСОБА_1, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, що суд вважає за можливе.

Заслухавши позивача, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_17, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

Судом встановлено, що позивача за її заявою було зараховано 01.11.2001 р. у Відкрите акціонерне товариство «Завод «Березівські мінеральні води», яке 08.02.2011 р. припинило свою діяльність в результаті перетворення на Товариство з додатковою відповідальністю «Завод «Березівські мінеральні води» та звільнена 30.06.2011 р.

09.04.2014 р. ОСОБА_1 була зарахована у Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Березівські мінеральні води» оператором видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки згідно наказу від 09.04.2014 р. № 9-к.

З наказом про прийом на роботу позивач була ознайомлена, також при зарахуванні на роботу вона згідно заяви від 09.04.2014 р. була ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, наказами, які регламетнуть умови праці, про що свілчить її підпис т.1 а.с.90.

Позивач стверджувала в судовому засіданні, що в даній заяві мається дописка у вигляді рукописного тексту про те, що вона ознайомлена з « наказами, які регламентують умови праці», якої не було на момент складання заяви, тобто вона не була ознайомлена з даними наказами.

Проте, про дані обставини позивач раніше не зазначала жодного разу в жодній заяві, крім того, не ініціювала питання про проведення відповідної судової експертизи на предмет, коли була зроблена дописка, можливо, ким, тобто позивач не підтвердила свої твердження, в той час, як представник відповідача категорично стверджувала, що дана заява була складена цілком в тому варіанті, який мається і підписана позивачем.

Так, наказами щодо умов праці є наказ №9-к від 09.04.2014 р., №2 від 26.06.2012 р., додаток до наказу № 2 , відповідно до яких режим роботи для цеху роздуву ПЕТ пляшки неповна робоча неділя - 1 день в неділю, яким є середа з 8-00 до 16-30.

З вищевказаного слідує, що до позивача було доведено даний режим роботи.

Факти відсутності позивача на роботі з дати, зазначеної в наказі про звільнення, позивач не спростовує.

Крім того,відсутність позивача на робочому місці підтверджено наступним..

18 червня 2014 року на ім'я директора заводу ОСОБА_5 надійшли доповідні записки від охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів заводу ОСОБА_7 про те, що 18.06.2014 року позивач була відсутня на роботі протягом усього робочого дня і що від ОСОБА_1 усних чи письмових повідомлень щодо причин її відсутності на роботі не надходило.

На підставі цього комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_8, охоронця заводу - ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 18.06.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності на роботі позивача протягом усього робочого дня з 8.00 год. до 16.30 год.

Крім того, директором заводу було надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 прийняти заходи щодо встановлення причин відсутності на роботі ОСОБА_1 18.06.2014 р., про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника відділу кадрів ОСОБА_7

20.06.2014 року на ім'я директора заводу надійшла доповідна записка від начальника цеха роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9, який повідомив, що йому невідомо про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 року.

З метою встановлення причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 р. керівником заводу було надано доручення начальнику цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9 опитати працівників цеху роздуву ПЕТ пляшки, про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_9

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 20 червня 2014 року протягом усього робочого дня з 8.00 год. до 16.30 год. комісією у складі начальника цеху роздуву ПЕТ пляшки ОСОБА_10, начальника відділу постачання ОСОБА_11 та начальника відділу кадрів ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 20.06.2014 р.

24 червня 2014 року на ім'я директора надійшла службова записка від начальника відділу кадрів ОСОБА_7 про те, що на адресу ОСОБА_1 направлено лист від 23.06.2014 р за вих. № 90 з вимогою надати виправдальні документи щодо причини її відсутності на роботі з повідомленням про звільнення за прогул без поважних причин.

З метою встановлення строку для надання відповіді щодо причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 р., керівником заводу було надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 направити ОСОБА_1 письмову вимогу щодо надання письмових пояснень та виправдальних документів причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 р. протягом 3-х днів з моменту отримання такої вимоги, про що свідчить віза керівника заводу на доповідній записці начальника відділу кадрів ОСОБА_7

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 25.06.2014 року комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_12, охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 25.06.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності позивача протягом усього робочого дня на роботі.

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 02.07.2014р. комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки - ОСОБА_12, охоронця заводу ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 02.07.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності позивача протягом усього робочого дня на роботі з 8.00 год. до 16.30 год.

Комісією зазначено, що 02.07.2014 року позивач отримала лист заводу від 23.06.2014 року вих. № 90 (рекомендований лист № 574), яким вона була повідомлена про надання виправдальних документів щодо причин відсутності ОСОБА_1 на роботі з 18.06.2014 року. Позивач знала про вимогу керівництва Заводу повідомити про причини її відсутності на роботі з 18.06.2014 року і можливе її звільнення у разі ненадання відповідних виправдальних документів. Однак, позивач жодним чином не відреагувала на письмове повідомлення відповідача та не скористалася своїм правом надання заперечень чи пояснень, що свідчить про їх відсутність з боку позивача.

04.07.2014 року директором заводу ОСОБА_5 було створено комісію з виходу за місцем проживання, зокрема, ОСОБА_1 та вказано на необхідність комісії на протязі десяти календарних днів вийти за місцем проживання ОСОБА_1, про що скласти відповідний акт (копія наказу від 04.07.2014 року № 19 додається).

09.07.2014 року від начальника відділу кадрів ОСОБА_7 на ім'я директора заводу ОСОБА_5 надійшла службова записка про здійснення усіх необхідних заходів щодо письмового повідомлення та попередження ОСОБА_1 про можливе її звільнення у разі ненадання нею доказів та пояснень поважності причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 року, а також про відсутність з боку ОСОБА_1 жодних пояснень з цього приводу.

Керівником заводу надано доручення начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 підготувати доповідну записку про наявність або відсутність письмових повідомлень з боку ОСОБА_1 щодо причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 р., про що свідчить віза директора заводу від 09.07.2014 р. на службовій записці начальника відділу кадрів заводу ОСОБА_7

У зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 09 липня 2014 року комісією у складі оператора видувного напівавтомату цеху роздуву ПЕТ пляшки -ОСОБА_8, охоронця Відповідача - ОСОБА_6 та начальника відділу кадрів - ОСОБА_7 було складено відповідний Акт від 09.07.2014 р., в якому зафіксовано факт відсутності Позивача протягом усього робочого дня на роботі.

В Акті комісією зазначено, що 07.07.2014 року позивач отримала лист Заводу від 03.07.2014 року вих. № 102 (рекомендований лист № 280), яким ОСОБА_1 повторно повідомлялася про надання нею протягом трьох днів, з моменту отримання нею зазначеного повідомлення, виправдальних документів та письмових пояснень щодо поважності причин її відсутності на роботі з 18.06.2014 року (копія листа від 03.07.2014 року вих. № 102 з доказами направлення та отримання Позивачем додаються).. Позивач не відреагувала на повторне письмове повідомлення відповідача та не скористалася своїм правом надання заперечень або пояснень з наданням відповідних доказів, що свідчить про їх відсутність з боку позивача та її небажання донести до керівництва заводу причини своєї відсутності. Тому комісією зроблено висновок щодо наявності достатніх підстав вважати причиною відсутності ОСОБА_1 на роботі у робочі дні, а саме: 18.06.2014 р., 25.06.2014 р., 02.07.2014 р., 09.07.2014 р. -прогулом без поважних причин .

11.07.2014 року комісією у складі головного інженера ОСОБА_14, заступника директора ОСОБА_15, водія ОСОБА_16 було здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1, в результаті чого встановлено, що о 09-30 год. за домашньою адресою ОСОБА_1 була відсутня, намагання членів комісії зв'язатися з сусідами ОСОБА_1 виявилися безрезультатними.

11.07.2014 року на ім'я директора відповідача ОСОБА_5 надійшла службова записка від начальника відділу кадрів ОСОБА_7, в якій повідомлялося, що 08.07.2014 року від ОСОБА_1 надійшла письмова заява щодо видачі довідки про роботу на заводі.

11.06.2014 р. позивач ОСОБА_18 була звільнена за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст 40 КЗпП України

Після цього за місцем проживання позивача було направлено супровідний лист з повідомленням про звільнення ОСОБА_1 та отримання трудової книжки, який позивач отримала 16.07.2014 року, про що свідчить дата, зазначена на повідомленні про вручення поштового відправлення № 288 (копія листа від 11.07.2014 р. вих № 117 з доказами направлення та отримання, копія Наказу від 11.07.2014 року № 31-к додаються).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не з'явилася на Заводі для отримання нею трудової книжки та відповідного розрахунку, керівництво Заводу повторно направило на адресу позивача лист-повідомлення про звільнення та необхідність отримання ОСОБА_1 трудової книжки та розрахунку, який позивач отримала 01.08.2014 року, про що свідчить дата, зазначена на повідомленні про вручення поштового відправлення № 345 (копія листа від 24.07.2014 р. вих. № 134 з доказами направлення та отримання додаються).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не з'явилася на Заводі для отримання нею трудової книжки та відповідного розрахунку, керівництвом Заводу було прийнято рішення щодо депонування грошових коштів, які підлягають виплаті ОСОБА_1 у зв'язку з її звільненням.

11.06.2014 року ОСОБА_1 дійсно працювала на своєму робочому місці з 8-00 до 16-30 год. Саме тому, враховуючи її прогул без поважних причин з 18.06.2014 року та беручи до уваги графік її роботи (неповний робочий тиждень: 1 (один) робочий день в неділю - середа), датою звільнення з роботи є останній день роботи ОСОБА_1 а саме: 11.06.2014 року, що відповідає абз. 2 п. 2.27 розділу 2 Наказу Міністерства праці України та Мінсоцзахисту № 58 від 29.07.1993 р. „Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок робітників", відповідно до якого днем звільнення вважається останній день роботи.

В судовому засіданн позивач, її представники стверджували, що відсутність позивача на роботі обумовлена тим, що її не допускали на роботу працівники заводу, тобто прогули були вимушеними, про що свідчать відеозаписи, зроблені за допомогою мобільного телефону.

В судовому засіданні були досліджені вказані відеозаписи всього -8, проте, на кожному з відеозаписів відсутня позивач ОСОБА_1 Вона, мовби-то, проводила відео зйомку, як про це зазначила представник позивача. Отже, відеозаписи не підтвердили показання позивача, її представників позивава про перешкоджання прибуттю позивача на робче місце.

Заперечення відповідачів підтвердив свідок ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_1 ніхто не перешкоджав потрапити на роботу,

При цьому суд зауважує, що свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_18 не пускали на роботу, але суд критично ставиться до його показань, поскільки свідок на заводі не працює, невдоволений діями керівництва відповідача.

Слід зазначити, що судом не були допитані всі свідки, про які заявляла сторона позивача, проте, судом судом неодноразово приймались міри до їх виклику шляхом направлення судових повісток, постановлення двох ухвал про привід свідків, по яким надійшла інформація з Дергачівського районного відділу поліції про неможливість виконання ухвал суду, тому судом було ухвалено продовжувати і закінчувати судовий розгляд у відсутності свідків, враховуючи строки розгляду справи даної категорії, необґрунтованість повторного клопотання про привід свідків втретє.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про поновлення нав роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються добутими доказами

Стосовно стягнення суми у відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної4шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Даною статтею закріплено, що однією з основних підстав відшкодування моральної шкоди є наявність факту порушення законних прав позивача. Однак, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про порушення права позивача під час її звільнення за прогул без поважних причин. Зазначені вище обставини підтверджують, що відповідач діяв згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Поскільки судом встановлено, що порушень з боку відповідача при звільненні позивача не було, суд також не знаходить підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, позовна заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,32,43,48,55,60,68 Конституції України, 2,3,5-1,22,40,46,233,235,237-1 КЗпП України, п. З постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, 11,27,31,57-60,209,212,215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води», третя особа- Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, про незаконне звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення або отримання його копії, якщо особи, які приймали участь у справі, не були присутні при проголошенні рішення.

Суддя Л. К. Калмикова