Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/991/16 головуючий у 1 інстанції Андрюшина Л.А.
провадження № 22-ц/778/3220/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2016 року у справі за позовомПублічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.10.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1 500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний ліміт був збільшений відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору уклали договір, який за своєю природою є договором приєднання, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не погашає борг за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 29.02.2016 року має заборгованість у загальному розмірі 15 199,50 грн., яка складається з наступного: 1 414,91грн. - заборгованість за кредитом, 9 734,61грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 850,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 699,98грн..

В зв'язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 15 199,50грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 378,00грн..

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»суму заборгованості за кредитним договоромб/н від 14.10.2011 року у загальному розмірі 15 199,50грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00грн., а всього стягнуто 16 577,50 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК суд апеляційної інстанції може змінити рішення суду у разі невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідача ОСОБА_2 від 02.04.2011 року, надав згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 просив відкрити рахунок та надати йому кредитні кошти у розмірі 1500грн., з базовою процентною ставкою 3,0%на місяць на залишок заборгованості, та зазначив, що згодний з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник ОСОБА_2 в цій заяві зазначив, що він ознайомлений і згодний з Умовами і правилами надання банківських послуг(а.с.5-6).

Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що 14.10.2011 року між сторонами в письмовій формі був укладений договір, який підписаний представником позивача і відповідачем ОСОБА_2 та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Відповідач ОСОБА_2 висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. За умовами кредитування з пенею 1 % в день від розміру заборгованості, але не менше 30 гривень у місяць. (а.с.6)

За розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_2 станом на 29.02.2016 року складає 15 199,50грн., з яких: 1 414,91грн.-заборгованість за кредитом, 9734,61грн.-заборгованість за процентами (в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 55,148грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 9679,47грн.), нарахована комісія та пеня - 2850,00грн., заборгованість по штрафам - 1199,98грн. (а.с.3-4).

Останній платіж здійснений ОСОБА_2 на суму 150 гривень 08.08.2013 року.

При цьому комісія не визначена умовами кредитування.

Отже, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції визнав його правильним, а також врахував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

Стягуючи штраф , суд першої інстанції визначив, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, можливістю нарахування штрафних санкцій внаслідок неналежного виконання умов договору, та за власним бажанням погодився з запропонованими банком умовами договору.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобов'язання (неналежне виконання).

Дослідивши обставини справи, колегія судів вважає, що за характером укладений ОСОБА_2 договір являвся договором приєднання.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги та заперечення, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09. 2015 року, справа № 6-780цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, він визнає факт укладення між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору та не оспорює факту отримання ним кредитних коштів. В силу різніх життєвих обставин він не мав змоги погасити кредит у повному обсязі тана теперішній час не відмовляється від сплати кредиту, але вважає, що банк нарахував нереальні суми. Просить суд переглянути нараховану банком суму заборгованості, оскільки він не має можливості виплатити таку велику суму на теперішній час.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 про не застосування судом першої інстанції строку позовної давності не приймаються колегією судів, оскільки ним не було зроблено заяви про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення.

Отже, оскільки відповідач до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавав, колегія судів виходячи із вимог ст. 267 ЦК України та ст. 303 ЦПК України не приймає заяву ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності як до основного зобов'язання так і до пені .

Крім того останній платіж зроблений ОСОБА_2 на суму 150 гривень 08.08.2013 року.

Щодо посилання ОСОБА_2 на ст. 3 Закону України « про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», то воно не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

За положеннями ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами кредитування за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний заплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначені договори відповідачами недійсними не визнавались.

Положення ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою передбачено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, до кола яких не входять відповідачі.

Щодо посилання про подвійну відповідальність шляхом нарахування пені та штрафів, то таке твердження заслуговую на увагу.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення..

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов кредитування у за порушення позичальником строків платежів по будь-якому по зобов'язанням, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості.

А за довідкою про умови кредитування договору , сторони погодили, що за несвоєчасну оплату послуг , передбачених цим договором, клієнт оплачує по кожному випадку пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки .

Враховуючи, що з моменту прострочення відповідачу за кожне з порушень: несвоєчасну сплату процентів, тіла кредиту вже почала нараховуватись пеня, нарахування позичальнику штрафів, дає підстави вважати, що в даному випадку має місце подвійна відповідальність.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку штраф у вигляді штафів і пеня, нараховані в один і той же період є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню.

Крім того резолютивна частина рішення суперечить вимогам п.4 с. 215 ЦПК України, не визначені складові боргу та основна сума боргу об'єднана з судовими витратами.

Беручи до уваги викладене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому рішення в оскаржуваній частині підлягає у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України зміні в частині розміру заборгованості

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2016 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.10.2011 року станом на 29.02.2016 року у загальному розмірі 13 999 ( тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 52 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 414 гривень 91 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 734 гривень 61 , пені у розмірі 2 850 гривень .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»понесені судові витрати у розмірі 1378 гривень.

В решті вимог Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: