АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/923/16-ц 22-ц/774/981/К/16
Справа № 212/923/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/981/К/16 Тимошенко Т.І.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.

за участю: позивача ОСОБА_3, представника відповідача - Перепелиці Олексія Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 16.06.2015 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45%, з 25 травня 2015 року по 01 червня 2016 року, з датою переогляду 01 травня 2016 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду, збільшивши суму стягнутої з відповідача на відшкодування моральної шкоди до 275600 грн.

Зокрема, на думку апелянта, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також, позивач вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди, судом не було враховано: відсоток втрати працездатності позивача, характер його професійного захворювання, наявність постійного погіршення здоров'я. Крім того, судом не взято до уваги пов'язані з хворобою моральні страждання позивача, необхідність постійно проходити лікування, істотність вимушених змін в житті позивача.

Окрім цього, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що у зв'язку з наявністю професійного захворювання, він був змушений відмовитись від своїх захоплень та сімейних традицій і повинен був кардинально змінити свій спосіб життя.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог.

Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо.

Також, на думку апелянта, судом не враховано, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.

Представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_3 працював в шкідливих умов праці і на інших підприємствах, а ПАТ «Кривбасзалізрудком» не відповідає за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами.

Апелянт зазначає, що відповідач забезпечував ОСОБА_3 засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «Кривбазалізрудком» - відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3,працюючи в період з 20 жовтня 1995 року по 03 липня 2015 року, в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, підземним гірником, підземним слюсарем черговим та з ремонту обладнання, підземним машиністом бурової установки, підземним прохідником на шахті «Гвардійська», ВО «Кривбасруда та ВАТ «Кривбазалізрудком», правонаступником яких є ПАТ «Кривбазалізрудком», отримав професійне захворювання. (а.с.5-9)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини, протокол №237 від 10 лютого 2015 року у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, шийна С5, С6, С7, С8, білатеральна, з вираженими статико - динамічними порушеннями і стійким вираженим больовим та м'язово-тонічним синдромами і з нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу та пері артрозу колінних і ліктьових суглобів (ПФС першого - другого ступеню), двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок з вазомоторно-тонічними порушенням на кистях М54.1; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст..), група «А», ЛН першого ст., J44. (а.с.18-19)

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 квітня 2015 року причиною зазначеного професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 38 при гранично допустимій до 30; робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 300/ понад 300, % зміни - 47/8 при гранично допустимій до 25/0; нахили корпуса (вимушені, більше 300), кількість за зміну: 260 при гранично допустимих до 100; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м. куб: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 6,0 при гранично допустимій до 2,0), внаслідок неможливості використовувати засоби малої механізації, у зв'язку з технологічним обмеженням робочого простору; недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.10-13)

Висновком МСЕК від 16.06.2015 року (а.с.14) ОСОБА_3первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 45%, з 25 травня 2015 року по 01 червня 2016 року, з датою переогляду 01 травня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом розміром грошових коштів у відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 07 квітня 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_3, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 20 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо, відхиляються колегією суддів.

Посилання представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» на неврахування судом першої інстанції того, що позивач з власної волі виконувала роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування професійного захворювання від 07 квітня 2015 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, який міститься у матеріалах справи.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечував ОСОБА_3 засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про неврахування судом того факту, що ОСОБА_3 працював в шкідливих умов праці і на інших підприємствах, а ПАТ «Кривбасзалізрудком» не відповідає за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди позивачу був визначений судом з огляду на стаж робити ОСОБА_3 20 жовтня 1995 року по 03 липня 2015 року на шахті ««Гвардійська», яка є структурним підрозділом ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 15000 грн., у зв'язку з чим знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 про те, що судом не враховано відсоток втрати працездатності позивача, характер його професійного захворювання, наявність постійного погіршення здоров'я, а визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Однак, колегія суддів не може погодиться з вимогами позивача про те, що сума справедливої компенсації за завдану йому моральну шкоду має складати 275600 грн., оскільки дана сума компенсації є значно завищеною та не відповідає обставинам, які були встановлені судом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80 000 надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35 000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі Юрій Волков проти України, № 45872, 19.12.2013 р. була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4 500 євро, попри те, що заявник просив 30 000 євро.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоров'я позивача, наявність у нього двох професійних захворювань та зважаючи на моральні страждання ОСОБА_3, які виражаються у фізичному болю в грудях, задишці при значному навантаженні, кашлю, болю у поперековому відділі та шийно-грудному відділ хребта, а також враховуючи істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 25000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» - відхиленню, а рішення суду підлягає зміні, на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦК України, та підлягає збільшенню розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 з 15000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 15000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів