28.07.2016 227/749/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Хоменко Д.Є.,
при секретарі - Малашко С.В.,
за участю сторін:
позивача - не з'явилася,
відповідач - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, -
24 лютого 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.08.2008 року купив квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу, відповідно до якого є єдиним власником квартири. 27.05.2014 року дав дозвіл своїм знайомим ОСОБА_5. та ОСОБА_6. тимчасово зареєструватися в своїй квартирі. Відповідачі зареєструвались, прожили декілька днів та поїхали на заробітки в м. Севастополь, при цьому з квартири не виписались. Позивач дзвонив та просив виписатися їх, але відповідачі зазначили, що більше не повернуться, уїхали на постійне місце мешкання. Приблизно з кінця 2014 року зв'язок з відповідачами був втрачений так як вони змінили номера телефонів. Позивачу доводиться сплачувати додаткові комунальні послуги, що важко в матеріальному плані.. Просить визнати ОСОБА_5., ОСОБА_6. такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, але надали заяви в яких просять розглянути справу без їх участі.
Відповідачі ОСОБА_5. та ОСОБА_6. у судове засідання також не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повістки були направлені на адресу відповідачів у відповідності до ст. 74 ЦПК України, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду надано не було. Також до суду викликалися через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр».
Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідачів неповажними та ухвалив розгляд справи провести за їх відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 Відповідно з копії домової книги за зазначеною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_5. та ОСОБА_6. з 27.05.2014 року.
Із долученого до матеріалів справи акту складеного 23 лютого 2016 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_5. та ОСОБА_6. дійсно зареєстровані в АДРЕСА_1, але зі слів сусідів за вказаною адресою не мешкають приблизно 2 роки.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що знає позивача з 2013 року, збирається у нього купити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 Зазначила, що в квартирі ніхто не мешкає, відповідачів не знає. Всі сусіди говорять, що квартира пустує, позивач багато разів зв'язувався з відповідачами за допомогою телефону, просив виписатись, але відповідачі відмовляли, вказали, що їх речей там немає і вони більше не приїдуть.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст.61 ЦПК України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини
Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, зібрані по справі докази підтверджують факт не проживання відповідачів в квартирі позивача з 2014 року, що є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 182,321,405 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60,61,88,169,209,213,215,223-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64,71,72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко