АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1485/16 Справа № 195/537/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тетеревятников А. П. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, де просила скасувати рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2015 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в його позовних вимогах, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 73-74 /.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 270980 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2709,80 грн., а всього 273689,80 грн. / а. с. 70-71 /.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2016 року суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 270980 грн., що еквівалентна сумі 12440 доларів США станом на 16.04.2015 року за відповідним курсом НБУ, та сплачений судовий збір в сумі 2709,80 грн., а всього 273689,80 грн. / а. с.90-91 /.

Судом встановлено, що 25.04.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено, в простій письмовій формі, договір позики № 21/04 (далі Договір), відповідно до п. 1.2 якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 134400 грн., що на день передачі грошових коштів складає 12 440 доларів США, а на день повернення боргу сума грошових коштів в національній валюті підлягає змін прямо пропорційно зміні офіційного курсу НБУ (гривні відносно долару). Борг наданий до 20.08.2014 року (п.1.3 Договору). Згідно п. 3.1 Договору у разі неповернення коштів, у передбачений договором строк, боржник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25% від неповерненої своєчасно суми, а згідно п. 3. 2 Договору - відсотки у розмірі 30% річних за весь час прострочення / а. с. 5 /.

Факт отримання грошової суми в розмірі 134400 грн. за договором позики від 25.04.2015 року підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 25.04.2014 року / а. с. 6 /.

Боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть / а. с. 7 /.

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 направив до Марганецької державної нотаріальної контори претензію з вимогами до спадкоємців на підставі якої держнотконторою було зареєстровано спадкову справу за № 278/2014 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, що підтверджується повідомленням держнотконтори щодо претензії кредитора від 02.12.2014 року / а. с. 8 /.

Спадщину після смерті позичальника ОСОБА_4 прийняла його дружина - відповідачка ОСОБА_2 (оскільки, згідно довідки держнотконтори від 18.05.2015 року / а. с. 23 /, дочка та син померлого, відмовилися від спадку на користь своєї матері - відповідачки ОСОБА_2.), яка не виконала жодних дій щодо повернення боргу позивачу.

За таких обставин, в силу ст. ст. 526,510,1046,1047,1049,1281,1282 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи і згідно вимог ст.ст. ст.ст. 526,510,1046,1047,1049,1281,1282 ЦК України дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, стягнувши сум боргу зі спадкоємця боржника - відповідачки ОСОБА_2 Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідачки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав доказів щодо наявності спадкового майна та його вартості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши суду відповідні докази.

Позивач намагався надати суду докази звертаючись до суду з відповідними клопотаннями щодо витребування доказів відносно спадкоємців та спадкового майна / а. с. 18,19,20,22,23,26 /, але отримати докази в повному обсязі суд першої інстанції не зміг, так як відповідачка, зловживаючи права сторони по справі, вказуючи в своєму клопотанні про зупинення провадження у справі на наявність нерухомого майна належного її чоловіку / а. с. 24 /, не вказала суду його перелік, як і не вказала такий перелік державному нотаріусу до якого звернулася з заявою про прийняття спадщини, але не звернулася з заявою про витребування відповідних доказів щодо наявного рухомого і нерухомого майна належного померлому чоловіку для отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину, що підтверджується копією спадкової справи / а. с. 122-152 /.

Отже, відповідачка не виконала вимоги ст. ст. 10,60 ЦПК України щодо надання доказів в спростування позовних вимог позивача, зокрема доказів відсутності спадкового майна.

Як вбачається з довідки держнотконтори від 18.05.2015 року / а. с. 23 / та копії спадкової справи / а. с. 122-125 / відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, але до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно не звернулася не зважаючи на те, що це її обов'язок відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається із належних померлому на праві власності:

-житлового будинку АДРЕСА_1 / а. с. 172,176 /;

-СФГ «Світлана» (засновником якого був померлий ОСОБА_4.) і головою якого до теперішнього часу значиться ОСОБА_4 / а. с.188-192 /, а згідно відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно - СФГ «Світлана» є власником комплексу, виробничої бази фермерського господарства і земельної ділянки по АДРЕСА_2 загальною вартістю 3109569 грн. / а. с. 205-215 /;

-три автомобілі: «ГАЗ-53Б», держномер НОМЕР_1; «Тойота Прадо», держномер НОМЕР_2; «ВАЗ-21214», держномер НОМЕР_3 / а. с. 195,215-216 /.

Отже, відповідачка, не зважаючи на відсутність у неї свідоцтв на право на спадщину, як нерухомого, так і рухомого майна, набула право на вище зазначену спадщину після померлого її чоловіка ОСОБА_4 (який був боржником позивача ОСОБА_3.) і вартість спадкового майна перевищує суму боргу, тобто суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в межах вартості майна, одержаного у спадщину, як і передбачено ст. 1282 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення або його зміни судом апеляційної інстанції не встановлено.

Справ розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тобто на підставі доказів, що були надані суду сторонами.

Ніяких належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 суду першої інстанції не надали, як і не заявили про наявність таких доказів під час розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: