Справа № 758/5601/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремська Жанна Володимирівна про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року позивачка звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі своєю матір'ю ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_3, яка за життя заповіла своє майно позивачці ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_3 відкривалася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала, що після смерті матері у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області їй довелося переїхати до м. Києва та на час звернення до суду її місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи є адреса: АДРЕСА_8

Посилається на те, що з метою отримання спадщини звернулася до нотаріуса 14-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріус відмовила їй в оформленні права на спадщину у зв'язку з не доведенням факту спільного проживання з померлою на момент смерті останньої.

Звертала увагу суду на те, що квартира, щодо оформлення якої в порядку спадкування виникли труднощі, до 11.02.2010 року належала їй, позивачці, особисто, а потім вона подарувала вказану квартиру матері ОСОБА_3

Обґрунтовувала вимоги тим, що за життя мати була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 однак, у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я та виникненням необхідності у сторонній допомозі 20.05.2011року її матір - ОСОБА_3 переїхала проживати до неї в квартиру АДРЕСА_1. Після переїзду її матір була знята з реєстрації за попереднім місцем проживання, однак не була зареєстрована за новим постійним місцем проживання.

Зазначала також, що факт спільного проживання однією сім'єю її та ОСОБА_3 у період з 01.05.2011року по дату смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_1 року підтверджується Актом підтвердження проживання, виданим Житлово-будівельним кооперативом Сталь-2.

Посилається на те, що без встановлення факту спільного проживання з матір'ю до її смерті вона не може оформити спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_3, а також посилаючись на покази свідків, звернулась до суду з даною заявою, в якій просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 1 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судове засідання заявниця не з'явилась, про день . час та місце розгляду справи повідомлена належним чином до суду надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі за задовольнити заяву з викладених у ній підстав.

Нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В. у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 4 червня 1959 року (а.с.56).

11 лютого 2010 року ОСОБА_3 набула права власності на АДРЕСА_5 на підставі договору дарування, за яким дарувальником була заявниця по справі ОСОБА_1 (а.с.58-59) та в це й же день склала заповіт на випадок своєї смерті, за яким заповіла усе належне їй майно своїй доньці - заявниці по справі ОСОБА_1 (а.с.79 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с. 55).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на подаровану їй квартиру АДРЕСА_6.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області ОСОБА_1 переїхала до м. Київ та 18 серпня 2014 року була взята на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання ОСОБА_1 було зареєстроване за адресою АДРЕСА_8 (а.с. 21).

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 54 зворот), однак не змогла оформити спадщину через неможливість надати нотаріусу документ на підтвердження того, що проживала з померлою матір'ю однією сім'єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до довідки ЖБК «Сталь-2» від 4 квітня 2016 року, складеної за свідченнями сусідів, ОСОБА_1 проживала в кв. АДРЕСА_1 зі своєю матір'ю ОСОБА_3 з 1 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 26).

На підтвердження факту спільного проживання судом взято також до уваги відомості про те, що ОСОБА_3, 1930 року народження, була знята з реєстрації за попереднім місцем проживання 20 травня 2011 року. При цьому у талоні знаття реєстраційного обліку за місцем проживання зазначено, що ОСОБА_3 знята з обліку для реєстрації в Ленінському районі м. Донецьк, де знаходиться квартира АДРЕСА_7, що опосередковано свідчить про її намір зареєструватися за місцем фактичного проживання, а тому і про доведеність заяви ОСОБА_1 (а.с.23-24).

Враховуючи похилий вік померлої ОСОБА_3, 1930 року народження суд не ставить під сумнів доводи ОСОБА_1 про те, що мати не могла проживати одна за станом здоров'я, а тому, проживала з заявницею однією сім'єю і що вони вели спільне господарство.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний заявницею такий спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявниці знайшли своє доведення в ході розгляду справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 15, 57, 60, 209, 213-215, 234, 256, 259, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 з 01 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко