АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

судді Винту Ю.М., Перепелюк Л.М.

секретаря Чубрей І.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Буковина» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2016 року,

встановила:

Кредитна спілка «Буковина» у жовтні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позивач зазначав, що між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603, відповідно до умов якого кредитною спілкою «Буковина» надано ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії лімітом в сумі 200000 грн. на строк до 26 грудня 2018 року.

Правочин забезпечений договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 іпотеки від 26 грудня 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2014 року в рахунок стягнення за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 заборгованості в сумі 225240 грн. 55 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів.

Посилаючись на невиконання зобов»язання, кредитна спілка «Буковина» просила стягнути з ОСОБА_2 проценти за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп., пеню за період з 14 жовтня

2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 371533грн. 11 коп., оплату страхових

№22ц-791 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Чебан В.М.

Категорія: 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

платежів в сумі 1693 грн. 47 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2016 року позов задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 заборгованість в сумі 448683 грн. 79 коп., оплату страхових платежів в сумі 1693 грн. 47 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог кредитної спілки «Буковина» відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов кредитної спілки «Буковина», суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.526, ч.1 ст.1054 ЦК України та, встановивши невиконання зобов»язання за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603, вважав, що з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» підлягають стягненню проценти в сумі 77150 грн. 68 коп., пеня в сумі 371533 грн. 11 коп., оплата страхових платежів в сумі 1693 грн. 47 коп.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення сулу повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Предметом позову кредитної спілки «Буковина», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» за договором що між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 проценів за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп., пені за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 371533грн. 11 коп., оплати страхових платежів в сумі 1693 грн. 47 коп.

Встановлено, що між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603.

На підставі п.1.1 наведеного договору кредитна спілка «Буковина» надає ОСОБА_2 кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 200000 грн.

Відповідно до п.2.1 наведеного договору встановлено строк дії договору з 26 грудня 2013 року до 26 грудня 2018 року.

Кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди до договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603.

Правочин забезпечений договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 іпотеки від 26 грудня 2013 року.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 порушено умови договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603 щодо здійснення щомісячної сплати.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Пунктом 3.6. договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіку розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п. 2.1. договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими кредитними коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2014 року, яким в рахунок стягнення за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 заборгованості в сумі 225240 грн. 55 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, не виконано.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно розрахунку за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603 на час ухвалення судового рішення виконано зобов»язання з сплати процентів за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп., пені за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 9021 грн. 37 коп. (а.с.78).

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо невиконання ОСОБА_2 зобов»язання з сплати процентів за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп. не відповідають обставинам справи.

На підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення єневідповідність висновків суду обставинам справи.

Тому судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» процентів за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп. підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За правилами ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладені в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Пунктом 7.4. договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту 26 грудня 2013 року №001/2603 встановлено, що у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми несплаченого платежу.

За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч.3 ст.551 ЦК Украъни про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Положення ч.2 ст.616 ЦК України передбачають право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов»язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Всупереч наведеного судом першої інстанції не вирішено питання про застосування до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦПК України.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» пені за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 371533грн. 11 коп. підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За обставин нарахування кредитною спілкою «Буковина» пені за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 371533грн. 11 коп., що значно перевищує розмір процентів в сумі 77150 грн. 68 коп., а також виконання ОСОБА_2 на час ухвалення судового рішення зобов»язання з сплати процентів за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 77150 грн. 68 коп., пені за період з 14 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 9021 грн. 37 коп., колегія суддів вважає зменшити розмір пені.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо нікчемності договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 в частині зобов»язання оплати послуг страхування.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кредитна спілка «Буковина», звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення оплати страхових платежів, підставою позову зазначала невиконання ОСОБА_2 зобов»язання з оплати страхових платежів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За змістом п.5.1.7 договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 позичальник зобов'язаний оплатити третім особам за свій рахунок пов'язані виконанням цього договору витрати, а саме: оцінку предметів застави, судові витрати, нотаріальні послуги, страхові платежі, поштово-телеграфні витрати, оголошення про виклик до суду.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Статтею 581 ЦК України передбачений дозвіл застрахувати предмет застави за згодою сторін.

З огляду на наведене підстав для визнання п.5.1.7 договору між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 щодо обов»язку позичальника оплатити третім особам за свій рахунок пов'язані виконанням цього договору страхові платежі немає.

До матеріалів справи приєднано договір між акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» та ОСОБА_2, вигодо набувачем кредитною спілкою «Буковина» добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку від 25 грудня 2014 року №2338244/АКН та договір між акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» та ОСОБА_2, вигодо набувачем кредитною спілкою «Буковина» добровільного страхування майна, що є предметом застави від 25 червня 2015 року №831001/2200/000033.

Відповідно платіжного доручення публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»від 26 грудня 2014 року №408 кредитною спілкою «Буковина» здійснено страховий платіж на користь ОСОБА_2ПА. за договором від 25 грудня 2014 року №2338244/АКН в сумі 846 грн. 74 коп.

Також платіжним дорученням публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 26 червня 2015 року №197 кредитною спілкою «Буковина» здійснено страховий платіж на користь ОСОБА_2ПА. за договором від 25 червня 2015 року №831001/2200/000033 в сумі 846 грн. 74 коп. (а.с.14).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо об»язку ОСОБА_2 сплатити кредитній спілці «Буковина» страхові платежі.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» заборгованості за договором між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_2 кредиту від 26 грудня 2013 року №001/2603 в сумі 448683 грн. 79 коп. змінити.

У позові кредитної спілки «Буковина» до ОСОБА_2 про стягнення процентів відмовити.

Позов кредитної спілки «Буковина» до ОСОБА_2 про стягнення пені задовольнити частково.

Зазначити стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковина» пеню в сумі 20000 грн.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис /ОСОБА_3Ю./

Судді підписи /ОСОБА_4, ОСОБА_5М./

З оригіналом згідно: