Справа № 459/2900/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/6823/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.,

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року в частині позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом; зустрічним позовом ОСОБА_3 (в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5) до ОСОБА_4 про вселення в житлове приміщення (в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом),-

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено та визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування квартирою № 86 в будинку № 44 на вул. Сокальській у м. Червонограді Львівської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року рішення Червоноградського міського суду від 20 листопада 2015 року в частині задоволення первісного позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою № 86 у будинку № 44 на вулиці Сокальській у м.Червонограді Львівської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, просить рішення суду в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що її право на користування спірною квартирою повязане із правом спільної сумісної власності подружжя на неї, а не з фактом реєстрації у ній за місцем проживання. Спірна квартира є власністю сторін, оскільки така була придбана позивачем під час перебування сторін у шлюбі. Зазначає, що її тривале непроживання у спірній квартирі зумовлене їхньою спільною домовленістю з позивачем про проживання їх сімї в іншому житлі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1991 року по 6 жовтня 2015 року.

Від шлюбу у сторін народилися діти: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У період з 1993 року по 2013 рік сторони та їх діти проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де ОСОБА_4 зареєстрований з 14 лютого 2001 року та проживає на даний час.

З літа 2013 року, у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, ОСОБА_3 з дочкою проживають за іншою адресою.

З рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 6 жовтня 2015 року, вбачається, що неповнолітню ОСОБА_5, залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_3

ОСОБА_4 є власником квартири № 86 на вулиці Сокальській в будинку № 44 Львівської області на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22 серпня 2003 року.

У зазначеній квартирі зареєстровані: з 26 лютого 2004 року матір ОСОБА_4 ОСОБА_9, а з 1 лютого 2005 року ОСОБА_3Г та діти сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно в інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у тому, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не вплив місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно

до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що з часу своєї реєстрації у спірній квартирі, тобто понад десять років, ОСОБА_3 у неї не вселилася та у ній не проживала, що визнається сторонами, а отже, не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Доказів на обгрунтування поважності причин свого непроживання у цій квартирі суду не подала. Також не надано доказів про існування домовленості сторін щодо користування спірним житлом. На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування цим житлом.

Є встановленим, що зазначена квартира є роздільним майном подружжя та належить лише ОСОБА_4 згідно з ч. І ст. 24 КпШС України на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22 серпня 2003 року.

В решті рішення суду у цій частині першої інстанції не переглядається.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року (в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом) відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: