Справа № 459/3466/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третьої особи без самостійних вимоги Червоноградської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року представник позивача звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 з участю третьої особи без самостійних вимоги Червоноградської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 1974 році ОСОБА_1 отримала у дар від свого батька ? будинку по АДРЕСА_1. Після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1. у тому ж році відкрилася спадщина, до складу якої увійшла й інша ? частину будинку. Разом з батьком проживали позивачка та її брат - ОСОБА_5 Оскільки за життя батько заповіту не склав і позивачка не відмовлялася від прийняття спадщини, вказує, що остання всі ці роки вважала, що на підставі ст. 549 ЦК УРСР успадкувала з братом спадщину у рівних частка - по ? будинку. Однак після смерті брата у 2015 році від його дочки - відповідачки - дізналася, що останній ще у 1979 році оформив свідоцтво про право на спадщину ? спірного будинку. Вважає, що брат не мав права на спадкування ? будинку, а видачу йому вказаного свідоцтва розцінює як порушення свого права на спадщину. Відтак просив позов задовольнити та встановити факт прийняття позивачкою спадщини після смерті її батька; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину від 18.07.1979 року № 2213 та визнати за позивачкою право власності на ? спірного будинку.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Вказала, що після смерті батька вона залишилась проживати з братом у спірному будинку, спільно із ним користувалась ним. Останній провів добудову до будинку. Про те, що останній оформив спадщину на себе їй не було відомо.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, подала заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи її тим, що строк позовної давності почав спливати з дати смерті батька позивачки. Остання не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не могла не знати про те, що брат є співвласником ? іншої частини будинку. Зокрема, вказала, що у 2003 році ОСОБА_1 подавала заяву до МБТІ про видачу їй витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, а дозволи компетентних органів у 2006 році про легалізацію за її братом здійснених ним прибудов не могли бути надані без згоди позивачки як співвласника. Також зазначала, що обидві частини будинку обладнані для окремого проживання, з окремими рахунками за комунальні послуги. Сторони мають розмежовані земельні ділянки з отриманими актами на права власності. Тому просила відмовити у позові.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні доказиу справі, суд прийшов на наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у родинних

відносин як тітка і племінниця (дочка покійного брата).

Також встановлено, що 18.09.1974 року позивачка отримала в дар від свого батька

ОСОБА_6 - 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_1. Договір дарування (за

реєстром № 6167) посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної

контори.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, що стверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1. Згідно спадкової справи № 2-7, заведеною після смерті останнього за заявою брата позивачки, 18.07.1979 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з поміж іншого, спадкове майно складалося з 1/2 частини вище вказаного будинку.

У свою чергу ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво НОМЕР_2). спадщину останнього прийняла відповідач.

Позивач та її представник вважають, що після смерті батька ОСОБА_1 прийняла

спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. За нормами цієї статі,

діями спадкоємця, що свідчать про прийняття спадщини є: 1) якщо він фактично вступив в

управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній

конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом з'ясовано, що позивач взагалі заяв про прийняття спадщини не подавала, ніяких дій для прийняття спадщини не вживала, дії нотаріуса чи свого брата не оскаржувала й не оспорювала. Такі твердження не заперечуються самою позивачкою та підтверджуються матеріалами спадкової справи її покійного батька. Остання містить заяву лише ОСОБА_7, батька відповідача.

Поряд з цим, не є переконливими пояснення й доводи, що спадщина фактично була

прийнята позивачкою, а твердження про незнання факту успадкування спадщини її братом є спростованими.

Так, позивач та її представник стверджують, що лише після смерті ОСОБА_5 (у 2015 році) дізналися, що останній успадкував 1/2 будинку ще у 1979 році. Однак такі твердження спростовуються наявними доказами у справі. Зокрема, із банківського платіжного документа й заяви позивачки, поданої 29 листопада 2005 року до ДКП ЧМБТІ вбачається, що остання знала, що їй належить лише 1/2 частина зазначеного будинку. На її заяву було надано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.02.2006 року, у якому чітко вказано, що ОСОБА_5 належить 1/2 будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. Цим же часом датовані заяви і витяг для останнього.

У свою чергу, не можна залишити поза увагою те. що у 1981 році виконавчий комітет Червоноградської міської ради народних депутатів дозволяв ОСОБА_5 побудувати цегляний гараж (рішення №212 від 16.07.1981 року), а у 2006 році виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області надавав дозвіл легалізувати за ОСОБА_5 гараж і літню кухню, збудований на присадибній ділянці на вул.Річній,8 у м.Червонограді (рішення № 106 від 27.06.2016).

Тому не є переконливими покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9. невістки й сина позивачки, що за останні 10 років сталося істотне погіршення здоров'я останньої, про повну неосвіченість і не грамотність позивачки, що на їх думку у сукупності вплинуло на її обізнаність про успадкування братом 1/2 частини будинку.

Разом з цим судом встановлено, що по даному житлову будинку існує два абонентські рахунки по наданню послуг з газопостачання, два окремі договори про надання послуг. Як вбачається із повідомлення Львівгаззбуту від 25.01.2016 року та 30.01.2016 року газова мережа у житловому будинку по АДРЕСА_1 (ОСОБА_6) та по АДРЕСА_2 (ОСОБА_1) прийнята в експлуатацію24.01.1977 року та відкрито особові рахунки на два абоненти. З 01.06.1996 року особовий рахунок по АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_5. Є два окремі рахунки для оплати спожитої електроенергії (на ім'я позивачки і її брата), а будинок в цілому облаштований під потреби двох окремих сімей.

Крім того, позивачкою приватизовувалась земельна ділянка під її частиною будинку у 1997 році та узгоджувались межі ділянки з її братом.

Із копії поетажного плану спірного будинку, наданих БТІ, вбачається, що останній був ще при житті батька сторін розділений і обладнаний двома окремими виходами. Всередині одна частина будинку ізольована від іншої.

На думку суду, вище вказані факти й обставини свідчать, що позивачка задовго - явно більше, ніж три роки - до звернення до суду знала, що володіє з братом будинком у рівних частках, що останній успадкував свою частку після смерті їхнього батька. Оцінені докази не дають підстави стверджувати, що позивачка вступила в управління або володіння чи користування спадковим майном покійного батька. Як повноправний власник спірного будинку вона не поводилася, і не вважала себе за таку, тим паче всі роки її покійний брат здійснював поліпшення й прибудову своєї частки під власні потреби як повноправний й добросовісний співвласник.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та клопотання представника позивача про поновлення цього строку, суд вважає, що за змістом ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд має відмовити в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суду слід відмовляти в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин його пропущення.

На думку суду, обставини, факти й докази у цьому спорі свідчать про відсутність порушення, невизнання чи оспорення прав й інтересів позивача, тому у позові слід відмовити по суті за необґрунтованістю вимог. Також відсутні підстави для поновлення такого строку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: М. Д. Новосад