Справа № 463/4394/15-ц
Провадження № 2/463/385/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2

представника третьої особи за первісним позовом ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши обєднану цивільну справу за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Львівська міська рада, ОСОБА_9 про демонтаж огорожі, за позовом третьої особи ОСОБА_9 із самостійними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод в користуванні майном, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, третіх осіб про демонтаж огорожі. Окрім цього, третя особа ОСОБА_9 звернулась із самостійними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третьої особи про усунення перешкод в користуванні майном.

Позов мотивує тим, що будинок №265 на вул. Личаківській у м. Львові знаходиться на обслуговуванні ЛКП «№507». Земельна ділянка перебуває у комунальній власності. На межі земельних ділянок будинків №1 на вул. Базальтовій та №263 на вул. Личаківській ОСОБА_4, яка проживає у вказаному будинку самочинно встановила цегляну огорожу та металеві ворота з вулиці Личаківської, 265 у м.Львові. У звязку із порушенням Правил благоустрою м.Львова, відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності, які були виконані відповідачем, що свідчить про визнання нею факту правопорушення. Личаківська районна адміністрація надавала відповідачу строк для погодження самовільного будівництва, проте відповідачем жодних дій вчинено не було. Висновком міжвідомчої комісії Личаківської районної адміністрації було вирішено, що встановлена огорожа та ворота на вул.Личаківській, 265 у м.Львові підлягає демонтажу. Таким чином, оскільки відповідач, в супереч норм чинного законодавства та згоди власника земельної ділянки Львівської міської ради встановила цегляну огорожу та металеві ворота, чим порушує правила благоустрою та права інших користувачів земельних ділянок, у встановленому законом порядку погодити самочинне будівництво намірів не виявляє, а тому позивач змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Проти позову третьої особи не заперечила з аналогічних підстав.

Відповідачі в судове засідання не зявились повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, зокрема про дату розгляду 22.11.2016 року, що стверджується розпискою про вручення поштового відправлення (а.с.213), про дату розгляду 16.12.2016 року та 23.12.2016 року повідомлення стверджується розпискою про повідомлення про дату розгляду справи (а.с.216), та телефонограмою (а.с.230).

В судовому засіданні 11.04.2016 року відповідачі та їх представник проти позову заперечили. ОСОБА_4 пояснила, що є співвласником квартири в будинку № 265 по вул. Личаківській у м. Львові. Визнала, що дійсно земельна ділянка не приватизована. Також визнала, що встановила огорожу, оскільки користується земельною ділянко, ЛКП «№507» жодних дій з приводу утримання та обслуговування такої не здійснює. До огорожі по межі була влаштована огорожа із хвірткою. Через деякий час третя особа ОСОБА_9 влаштувала гараж із виїздом через їхню територію. Оскільки на їхню територію попадали стічні води з інших територій, окрім цього, влаштований на території туалет був у вільному доступі, що порушувало їх права, а тому змушені були звести огорожу та встановити металеві ворота. Також вважає позов третьої особи безпідставним, оскільки вона ніколи не користувались вказаним заїздом і не вказаний заїзд права немає.

Відповідач ОСОБА_5 вважає позов безпідставним, зазначає, що власники квартири правопорушень не вчиняли, хотіли зробити благоустрій території. Вважає, що спір виник у звязку із недотриманням добросусідських відносин.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечила, дала аналогічні пояснення.

Відповідачі та представник проти позову третьої особи заперечили з аналогічних підстав.

З врахуванням наданих пояснень відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника в попередніх судових засіданнях, відповідно до положень ч. 4 ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у справі даних та доказів у їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судові засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, заяви про відкладення не подали, а тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів.

Представник третьої особи Львівської міської ради позов підтримав, зазначив, що дійсно земельна ділянка належить територіальній громаді, така у користування відповідачів не надавались. Третя особа ОСОБА_9 має право користуватися заїздом до свого будинку через ділянку, яка належить Львівській міській раді і не належить відповідачам. Тому встановлення паркану та воріт є незаконним. Окрім цього, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено факт вчинення правопорушення. А тому позов підлягає до задоволення. Проти позову третьої особи не заперечив.

Третя особа ОСОБА_9 в останнє судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні 11.04.2016 року свій позов та позов Личаківської районної адміністрації підтримала та пояснила, що є власником ? частини будинку на вул. Базальтовій, №1 у м. Львові. Зазначила, що дійсно до вказаного будинку було два заїзди. Разом з тим, вхід з вулиці Базальтової є неповноцінним і мешканці будинку №1 завжди користувались виїздом на вул. Личаківську, оскільки повноцінний заїзд існує саме з цієї вулиці. Просить врахувати, що при вирішенні спору про поділ будинку та встановлення порядку користування закріпленою за будинком земельною ділянкою їй було виділено частину ділянки із зазначенням заїзду на неї саме з вул. Личаківської. А тому вважає, що відповідачі встановили самовільно паркан та ворота, чим порушили її права. З врахуванням наданих пояснень в попередньому судовому засіданні та поданої заяви, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд первісний позов задовольняє в повному обсязі, а позов третьої особи задовольняє частково з таких підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартиру №Л18819 (а.с.68), відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 володіють на праві спільної сумісної власності квартирою №1 в будинку №265 по вул. Личаківській у м. Львові, що також стверджується витягом з державного реєстру (а.с.69).

В судовому засіданні встановлено, що дійсно на межі із земельними ділянками будинків №1 на вул. Базальтовій та №263 на вул. Личаківській відповідачами самочинно встановлено цегляну огорожу та металеві ворота з вулиці Личаківської, 265 у м.Львові. Вказані обставини сторони визнали та не заперечують.

Як вбачається із постанови від 04.06.2015 року (а.с.9), відповідача ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказана постанова відповідачем не оскаржувалась та була виконана відповідачем, що стверджується копією квитанції (а.с.10).

Як вбачається із листа від 11.06.2015 року (а.с.15), позивач повідомила про можливість в місячний строк звернутися за погодженням самовільного будівництва на міжвідомчу комісію, проте відповідач жодних дій спрямованих на погодження самовільно влаштованої огорожі не вчинив, що визнано самим відповідачем.

Розпорядженням №273 від 05.08.2015 року визнано, що самовільно встановлена огорожа та ворота на вул.Личаківській, 265 у м.Львові підлягає демонтажу, оскільки суперечить ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. 2.4.2. Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 р. №376.

Так, згідно з п. 2.4.2 Правил благоустрою м.Львова, благоустрій об'єктів на територіях житлової, виробничої, громадської та садибної забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, генерального плану м.Львова, цих Правил, а також встановлених державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. 2.2.1.7 Правил благоустрою м. Львова, до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування.

Відповідно до положень ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на об'єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом.

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності, тобто в загальному користуванні, в користування відповідачам не виділялась.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожа, ворота відносяться до малої архітектурної форми, елементів декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. Облаштування огорожі, воріт здійснюється за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача в частині необхідності дозволу на оснащення обєкта благоустрою, а саме на встановлення огорожі та воріт.

Згідно п. 1.6.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835 влаштування будь-якої огорожі (окрім тимчасової переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів є самочинним.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів, не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із звернення третьої особи (а.с.17), ОСОБА_9 зверталась до позивача у звязку із порушенням її прав, оскільки добровільно порушення відповідачі усунути не бажали.

Як вбачається із ухвали суду від 23.06.2004 року у справі №2-44/04 (а.с.18-19), судом затверджено мирову угоду, згідно якої розділено будинковолодіння по вул. Базальтовій у м. Львові, із влаштуванням зі сторони вулиці Личаківської, 265 заїзду на територію земельної ділянки ОСОБА_9 З висновку експертного дослідження (а.с.20-21) вбачається, що заїзд на територію будинковолодіння можливий лише з вул. Личаківської.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем підставно заявлено вимоги про демонтаж самочинно встановленої огорожі та воріт, оскільки встановлено, що відповідачами в супереч визначеній процедурі самовільно встановлено огорожу та ворота та території загального користування, що також порушує права власників будинковолодіння по вул. Базальтовій, 1 у м. Львові, які позбавлені можливості здійснювати заїзд-прохід на територію земельної ділянки, окрім того, такі встановлені без згоди власника земельної ділянки Львівської міської Ради, а тому слід задоволити позов Личаківської районної адміністрації.

Окрім цього, з аналогічних підстав слід задоволити позов третьої особи ОСОБА_9, оскільки судом встановлено, що така є співвласником будинковолодіння №1 по вул. Базальтовій у м. Львові, виїзд та заїзд на яку можливий лише з вулиці Личаківської через територію загального користування за адресою м. Львів, вул. Личаківська, 265, що затверджено зокрема в ухвалі Личаківського районного суду від 23.06.2004 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

А тому, оскільки в судовому засіданні підтверджено незаконність встановлення огорожі та воріт на території загального користування за адресою м. Львів, вул. Личаківська, 265, яка відповідачам у власність або користування не надавалась, суд вважає підставними вимоги третьої особи, т.я. її право користування власним майном дійсно порушене та підлягає відновленню шляхом усунення перешкод в користуванні заїздом до будинку №1 по вул. Базальтовій у м. Львові.

Разом з тим, з врахуванням того, що відповідач ОСОБА_10 не є власником квартири АДРЕСА_1, в такій не прописаний, доказів участі у самочинному будівництві воріт і огорожі третьою особою не представлено, а тому суд вважає, що слід позов задоволити частково, зобовязавши усунути перешкоди в користуванні заїздом до будинку №1 на вул. Базальтовій у м. Львові зі сторони вулиці Личаківської лише ОСОБА_4

У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, слід стягнути в рівних частках з відповідачів за первісним позовом сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 243,6 грн. (а.с.2), а також з відповідача ОСОБА_4 сплачений третьою особою та документально підтверджений судовий збір в розмірі 487,2 грн. (а.с.48).

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволити.

Зобовязати ОСОБА_4 (і.н.), ОСОБА_6 (і.н.), ОСОБА_5 (і.н.), ОСОБА_7, ОСОБА_8 демонтувати самочинно зведену цегляну огорожу та металеві ворота біля будинку №265 на вул. Личаківській у м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_4 (і.н.), ОСОБА_6 (і.н.), ОСОБА_5 (і.н.), ОСОБА_7, ОСОБА_8 в рівних частках на користь Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради судові витрати в розмірі 243,6 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Позов ОСОБА_9 задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 (і.н.) усунути перешкоди в користуванні заїздом до будинку №1 на вул. Базальтовій у м. Львові зі сторони вулиці Личаківської шляхом демонтажу самочинно зведеної цегляної огорожі на межі з будинковолодінням №1 на вул.Базальтовій у м. Львові та металевих воріт біля будинку №265 на вул. Личаківській у м. Львові.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (і.н.) на користь ОСОБА_9 (і.н.) судові витрати в розмірі 487,2 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.