У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., МартинюкаВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що між сторонами укладені кредитні договори № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року, № 010-2/07-01-0410-08 від 06 травня 2008 року та № 010-2/07-01-0411-08 від 06 травня 2008 року, відповідно до яких відповідачу надані кредитні кошти у загальній сумі 658 000 доларів США. За умовами договорів позичальник повинен був повертати кредити та сплачувати проценти за користування ними у порядку і строки, визначені в цих договорах. ОСОБА_5 прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконує, що дало позивачу право вимагати дострокового повернення всієї частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів за користування кредитними коштами і пені за порушення договірних зобов'язань, які складають з урахуванням уточнення позовних вимог станом на 12 травня 2011 року 4 875 499 грн 89 коп., яку позивач і просив стягнути з позичальника на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 4 877 319 грн 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між сторонами були укладені кредитні договори, відповідно до яких відповідач отримав у позивача кредитні кошти:

- по договору № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року у розмірі 198000,00 доларів США зі строком повернення до 12 лютого 2018 року;

- по договору № 010-2/07-01-0410-08 від 06 травня 2008 року у розмірі 100000,00 доларів США зі строком повернення до 6 травня 2018 року;

- по договору № 010-2/07-01-0411-08 від 06 травня 2008 року у розмірі 360000,00 доларів США зі строком повернення до 6 травня 2018 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно з вимогами ст.1055 ЦК України кредитний договір позики укладається у письмовій формі.

Позивач свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором повністю виконав шляхом видачі позичальнику кредитних коштів у передбаченому вищевказаними договорами порядку. Разом з тим позичальник своїх зобов'язань за вказаними кредитними договорами належним чином не виконує, кредит в обумовленому договором порядку і терміни не повертає, проценти за користування кредитом належним чином не сплачує.

Пункт 4.1.1 вказаних договорів передбачає, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування ним позичальник повинен сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу.

Згідно з кредитним договором № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-27-08 від 12 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений договір, згідно якого позивач надав останньому кредит на споживчі цілі в іноземній валюті загальним розміром 198 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2018 року.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачем за кредитним договором № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року, станом на 12 травня 2011 року існує заборгованість за кредитом, процентами за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань у загальній сумі 190 183,59 доларів США.

З кредитного договору № 010-2/07-01-0410-08 від 06 травня 2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-86-08 від 06 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладений договір, згідно якого позивач надав останньому кредит на придбання нерухомого майна в іноземній валюті розміром 100 000 доларів США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 06 травня 2018 року.

У зв'язку з невиконанням умов договору, станом на 12 травня 2011 року заборгованість за кредитом, процентами за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань у загальній сумі 82 538,94 доларів США,

Згідно з кредитним договором № 010-2/07-01-0411-08 від 06 травня 2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-86-08 від 06 травня 2008 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» та відповідачем укладений договір, згідно з яким позивач надав останньому кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у розмірі 360 000 доларів США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 06 травня 2018 року.

У зв'язку з невиконанням своїх обов'язків станом на 12 травня 2011 року заборгованість за кредитом, процентами за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань у загальній сумі 339 131,79 доларів США.

Постановою Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2010 року ФОП ОСОБА_5 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у якій було призначено ОСОБА_6

На виконання вказаної постанови суду, ліквідатором було виявлено майно та земельні ділянки, що належать банкруту, та включено їх до ліквідаційної маси. На аукціоні на Товарній біржі «Біржа з реалізації майна у процедурах банкрутства» ліквідатором було здійснено заходи щодо продажу майна боржника. З переможцями аукціону були укладені нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, кошти отримані за продаж майна та земельних ділянок були передані арбітражному керуючому ОСОБА_6 в загальній сумі 2 082 574 грн 01 коп., які приватним нотаріусом повинні були перераховані на відповідні розрахункові рахунки. Позивачу перераховано 14 січня 2011 року сума у розмірі 1 579 943 грн 39 коп.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22 березня 2012 року у справі № Б-39/113/10 звільнено ФОП ОСОБА_5 від подальшого виконання зобов'язань перед ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» за кредитними договорами, генеральною кредитною угодою та договорами іпотеки за якими позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності-громадянина передбачено ст. ст. 47−49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності-громадянина банкрутом).

Відповідно до ст. 49 вищевказаного Закону до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Таким чином, перевіривши обставини по справі, суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки кредитні договори укладені з відповідачем, як з фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Завгородня І.М., Мартинюк В.І.