АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( І ) інстанції - Водопянов С. М.
№ 22-ц/774/1058/К/16 Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

за участю: секретаря Маслової К. В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Громко Наталі Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ЦГЗК»), і просив стягнути з відповідача на свою користь 243 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з відповідача користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Судом не взято до уваги, що позивач працював у шкідливих умовах й на інших підприємствах та що рішенням від 21.05.2015 року встановлена вина іншого підприємства - ПАТ «Євраз Суха Балка» у виникненні професійного захворювання позивача. Після звільнення з підприємства відповідача позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, при прийнятті на роботі позивач проходив медичний огляд, який визнав його придатним до роботи у шкідливих умовах праці; позивач знав про шкідливі умови праці та погодився із ними. Вина відповідача під час розгляду справи не встановлена. Крім того, розмір моральної шкоди не обґрунтовано, а факт спричинення такої шкоди не підтверджено належними доказами.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача в період з 01.08.2001 року по 10.02.2006 року на посадах машиніста бульдозера та водія навантажувальника у шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 17 вересня 2013 року ОСОБА_4 було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності (а.с. 13), переоглядом 24.09.2014 року зазначена втрата працездатності встановлена на безстроковий термін.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 20 серпня 2013 року, було встановлено у п. 17, що причиною виникнення професійного захворювання є тривала праця в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з п. 19 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.08.2013 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 є робота в умовах підвищених рівнів фізичного навантаження, які виникли у зв'язку із порушенням керівництвом підприємств де працював позивач, в тому числі - і на підприємстві відповідача, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідачів обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у виникненні професійного захворювання є безпідставними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводи апеляційної скарги, що позивач отримав відшкодування моральної шкоди від ПАТ «Євраз Суха Балка» не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, з огляду на наступне.

Дійсно, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.05.2015 року на користь ОСОБА_7 з ПАТ «Євраз Суха Балка» стягнуто моральну шкоду. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у шкідливих умовах праці й на ПАТ «ЦГЗК».

Оскільки Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.08.2013 року встановлена вина і ПАТ "Кривбасзалізрудком", і ПАТ «Євраз Суха Балка», посилання на відшкодування шкоди іншою особою не можуть бути прийнятими до уваги з урахуванням положень, які передбачають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Доводи апелянта про недоведеність факту спричинення моральної шкоди без відповідного експертного висновку щодо заподіяння моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності у розмірі 50 % та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, а також врахував тривалість праці позивача у шкідливих умовах саме на підприємстві ПАТ "Кривбасзалізрудком".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: