АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4360/16 Головуючий 1 інст. Єрмак Н.В.
Справа № 643/3298/16-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, він, на підставі договору іпотеки є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належною йому квартирою, оскільки проживають та зареєстровані в квартирі, в родинних відносинах з позивачем не перебувають, договору оренди не укладали. У звязку з чим просив усунути перешкоди в користуванні належною йому вищевказаною квартирою та виселити відповідачів зі спірної квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ОСОБА_3 реалізуючи своє право іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобовязання набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєструвавши своє право у Державному реєстрі речових прав. Проте, до теперішнього часу у квартирі, яка є власністю заявника, проти його волі зареєстровані та проживають сторонні для позивача особи.

Відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Виходячи з вимог ч.3 ст.27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положення ст. 3031 ЦПК України щодо строків розгляду справи в апеляційному порядку та ст.67 того ж кодексу щодо строків процесуальних дій, а також керуючись вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасування з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме факту проживання відповідачів в спірній квартирі.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3, на підставі договору іпотеки є власником квартири 248 у у будинок 15 по вулиці Ейдемана Роберта у місті Харкові

Згідно довідки ЖК «Комунальник-1» та відповіді з адресно-довідкового бюро у квартирі АДРЕСА_2 на теперішній час зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Правила ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинку цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідачі наразі не є членами сім'ї нового власника, а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на них не розповсюджуються.

Згідно ч.1 ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Матеріали справи не містять даних про наявність договору найму житлового приміщення між сторонами.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів вважає, що оскільки право власності ОСОБА_4 припинилося з моменту реалізації ОСОБА_3 свого права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки рахунок виконання основного зобовязання шляхом реєстрації за собою права власності на квартиру АДРЕСА_3, а тому відповідно до положень ст. 391 ЦК України позивач по справі має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю шляхом виселення попереднього власника та членів його родини.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не надано доказів, що за ними, як колишніми користувачами квартири, передбачалося збереження права користування житлом в спільній квартирі у разі переходу прав і обовязків власника квартири до позивача

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України підстави для позбавлення права на житло.

Крім того, відповідно до норм п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженою Постановою КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 2 березня 2016 р. № 207, підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставинах суд першої інстанції ухвалив рішення в порушення вимог передбачених ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.150 ЖК України, оскільки відповідачам на праві власності спірна квартира не належить, вони не є членами родини позивача, та інших договорів на право користування квартирою будинком між ними не було укладено.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування із задоволенням позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.3ч.1ст.307, ст.309, 313,ч.2 ст.314,ст.ст.316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року -скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_4 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Ю.А. Пономаренко

Судді: В.В. Черкасов

ОСОБА_1