АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1546/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1152/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В.,

суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

при секретарі : Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитно-заставного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним Договором № PLKPAD000086922 від 06.05.2008 року. Уточнивши позовні вимоги у вересні 2015 року позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 11619,86 (Доларів США), що за курсом 22,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.08.2015 року складає 256 334,11 гривень.

До початку розгляду справи по суті, користуючись своїми процесуальними правами, ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання Кредитно-заставного ОСОБА_2 № PLKPAD000086922 від 06.05.2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитно-заставного договору - відмовлено повністю.

З даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку не погодився ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги банку у повному обсязі. Вважає рішення суду в цій частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, вказуючи на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки умовами договору строк позовної давності збільшений до п'яти років.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог, та беручи до уваги те, що відповідач погодився з рішенням місцевого суду, оскільки своєчасно в апеляційному порядку його не оскаржив, тому рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2015 рокуперевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивачау відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості в сумі 20 645,46 (Долар США) за кредитним договором від 06.05.2008 року та судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».При цьому позивач посилався на те, що даний кредитний договір було укладено сторонами 06.05.2008 року, строком до 03.05.2013 року, та внаслідок неналежного виконання відповівдачем взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яку вони просять стягнути.

Відповідно до договору застави рухомого майна, укладеному між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3, вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором заставодавець надав банку в заставу автомобіль марки Daewoo, днз. НОМЕР_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2011 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № PLKPAD000086922 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 78 384 грн. 05 коп, звернуто стягнення на легковий автомобіль Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 91-94).

Згідно акту передачі транспортного засобу від 20.04.2010 року ОСОБА_3 передав ПАТ «Приватбанк» вищевказаний транспортний засіб (а.с.36).

ЗВідповідно до звіту про експертну оцінку транспортного засобу від 27.01.2014 року, ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складала 28 000 грн. (а.с. 72-79).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки саме з дати проголошення рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 16.05.2011 року у позивача виникло право для звернення до суду за захистом порушеного цивільного права. Однак, позивач звернувся до суду лише у квітні 2015 року,тобто за межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, факт неналежного виконання відповідачем взятого зобов'язання за кредитним договором та наявність заборгованості за кредитним договором.

Однак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2ст.258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п'ята статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). При цьому за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Звернувшись до Октябрського райсуду м. Полтави 09.04.2010 року з позовом про дострокове стягнення суми кредиту та заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань, банк змінив строк виконання зобов'язань, визначених кредитно-заставним договором.

Рішенням Октябрського райсуду м. Полтави позов було задоволено та достроково стягнуто суму кредиту разом із заборгованістю. Відомості про хід виконання даного рішення та розрахунок заборгованості, що виникла після нього, суду позивачем надано не було.

Згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції правильно врахував положення вищезазначених норм права, дійшовши правильного висновку, про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірні висновки місцевого суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Т.В. Одринська

Судді : /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Г.Л. Карпушин

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: