Дата документу 08.07.2016
Справа N 320/6893/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» липня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі Прозоровій Т.О.

за участю представників позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку

В С Т А Н О В И В:

Позивач неодноразово уточнюючи позовні вимоги просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету з ОСОБА_4 з грудня 1994 року по 2001 рік, визнати 1/3 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська спільною сумісною власністю його та ОСОБА_4, визнати за ним право власності та 1/6 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська, зазначивши, що позивач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 Даний шлюб було розірвано в 1992 році. В період шлюбу, а саме 30.01.1991 року у сторін народилась донька ОСОБА_7 (прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_6). Після розірвання шлюбу, з 1993 року по грудень 1994 року позивач не проживав з відповідачкою. В грудні 1994 року позивач знову почав проживати з відповідачкою однією сімєю як чоловік та дружина, вести спільне господарство, спільний побут та бюджет. В подальшому продовжуючи проживати однією сімєю, 23.08.1997 року у позивача та відповідачки народилась донька ОСОБА_5, та у 2010 році ОСОБА_8 В свідоцтвах про народження дітей, батьком вказано позивача, ОСОБА_3 Таким чином, факт народження дітей у позивача та відповідачки в період фактичних шлюбних відносин, підтверджує факт проживання позивача з відповідачкою однією сімєю, ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету. Позивач з відповідачкою з грудня 1994 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей, матеріально їх забезпечували. У 2000 році, сторони вирішили купити житловий будинок за спільні кошти, які збирали протягом тривалого часу, та за кошти виручені з продажу квартири в м. Запоріжжі. Оскільки коштів на придбання будинку не вистачало, позивач вимушений був позичити у свого батька грошові кошти в сумі 2 500 (дві тисячі пятсот) доларів США. Так, 20 травня 2000 року, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Пролетарська, буд.80. Враховуючи той факт, що на момент купівлі даного житлового будинку позивач та відповідач проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, у позивача із відповідачкою було двоє дітей, та за рішенням органу опіки та піклування меншу частку в будинку оформити на дітей після продажу квартири в м. Запоріжжі було неможливо, було прийнято рішення про оформлення даного житлового будинку на відповідачку та двох дітей в рівних долях. Так, під час проживання однією сімєю, позивачем та відповідачкою за спільні кошти, які вони збирали протягом багатьох років, на кошти від продажу квартири та на кошти взяті позивачем в борг, було придбано житловий будинок, 1/3 частина якого була оформлена на відповідачку ОСОБА_4 Отже, враховуючи той факт, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці членів сімї, позивач має право на визнання за ним права власності на 1/6 частину спірного житлового будинку. В 2001 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини, та поновили їх вже з 2008 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що будинок який знаходиться за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район с. Семенівка, вул. Пролетарська, 80, був придбаний за спільні кошти його та відповідачки ОСОБА_4 У звязку з тим, що грошових коштів з проданої квартири в м. Запоріжжі, яка належала відповідачу ОСОБА_4 на купівлю будинку не вистачало, частину грошових коштів, а саме 2500,00 доларів США він позичив у свого батька. З 1994 року по 2001 рік він проживав з відповідачкою ОСОБА_4 в квартирі в м. Запоріжжі. Будинок в с. Семенівка був придбаний за іноземну валюту долари США, він був присутній під час укладання договору купівлі продажу будинку. У 2001 році він подавав позовну заяву до Мелітопольського міськрайонного суду до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку та виділу цієї частини в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, проте сторони домовились, що якщо він залишить позов без розгляду та відповідачка не буде подавати позов про стягнення аліментів і провадження по вказаній справі було закрито. В будинку в с. Семенівка він проживав з моменту його покупки. Борг батьку він не повернув. З 2001 по 2008 рік він з відповідачкою не проживав. З 2008 року він знову почав проживати з відповідачкою ОСОБА_4 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, тому він і звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що позивач перебував з відповідачкою у шлюбі, який в 1992 році було розірвано. Проте після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем фактично шлюбні відносини не припинялись. Увесь час сторони проживали разом і в 2000 році вирішили придбати будинок. Для купівлі будинку позивач продав квартиру в м. Запоріжжі, проте коштів, на купівлю будинку не вистачало і тому позивач взяв у борг 2500,00 доларів США у свого батька. Квартира у м. Запоріжжя була оформлена на відповідачку ОСОБА_4 За рішенням органу опіки та піклування меншу частку в будинку оформити на дітей після продажу квартири в м. Запоріжжі було неможливо, було прийнято рішення про оформлення даного житлового будинку на відповідачку та двох дітей в рівних долях. Позивач ОСОБА_3 зареєстрований у будинку який знаходиться за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район с. Семенівка, вул. Пролетарська, 80.

Відповідач у судове засідання не зявилась, суду надала письмові пояснення відповідно до яких просить відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на наступні обставини. У період часу з 1992 року по 2001 рік відповідачка ОСОБА_4 однією сім'єю з позивачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу не проживали, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету. Обставина народження відповідачкою доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є позивач ОСОБА_3, не свідчить про те, що сторони безперервно проживали однією сім'єю у вказаний проміжок часу, мали спільне господарство та вели спільний бюджет. 01.09.1990 року між відповідачкою та позивачем було укладено шлюб, який був розірваний 08.09.1992 року. Після розірвання шлюбу позивач та відповідачка припинили спільне проживання однією сім'єю, позивач неодноразово одружувався та проживав з іншими жінками, між ними мали місце разові зустрічі, але сімейного життя не було. 22.02.1999 року відповідачкою з доньками була приватизована квартира АДРЕСА_1, кожному по 1/3 частині про що Хортицькою районною державною адміністрацією 22.02.1999 року було видано свідоцтво про право власності на житло №6543. У подальшому коли відповідачка вирішила разом з доньками переїхати на постійне місце проживання до житлового будинку № 80 по вул. пролетарській с. Семенівка Мелітопольського району, про придбання якого попередньо домовилась із продавцем, вищевказана квартира була продана. 19.05.2000 року квартира в м. Запоріжжі була продана за 28 832 грн., які відповідачка отримала. У подальшому за частину отриманих від продажу квартири грошових коштів - 20.05.2000 року відповідачка придбала у ОСОБА_9 житловий будинок № 80 по вул. Пролетарській у с. Семенівка, за який сплатила 4700 грн. та право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за відповідачкою та доньками по 1/3 частині на кожного. Таким чином позивач по справі не мав жодного відношення до придбання відповідачкою спірного житлового будинку у с. Семенівка.

Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві не визнала, суду пояснила, що в дійсності позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 у зазначений позивачем у позові період часу разом не проживали та спільного господарства не вели. 01.09.1990 року між відповідачкою та позивачем було укладено шлюб, який 08.09.1992 року був розірваний. Відповідачка, після розірвання шлюбу припинила спільне проживання однією сім'єю з позивачем, позивач неодноразово був одружений та проживав з іншими жінками, між сторонами мали місце разові зустрічі, але сімейного життя, ведення спільного господарства, бюджету не було. У період часу до придбання житлового будинку у с. Семенівка тобто до 2000 року, відповідачка разом з доньками проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3. Дана квартира 22.02.1999 року була нею та доньками приватизована, у процесі приватизації позивач участі не брав. У вказаній квартирі позивач не проживав. Доказів на підтвердження тих обставин, що позивач у період часу з 1994 року по 2001 рік проживав у квартирі в м. Запоріжжі разом з відповідачкою, він не надав. У паспорті позивача також відсутні відомості про проживання у м. Запоріжжі. До придбання відповідачем будинку в с. Семенівка позивач жодного відношення не має, оскільки будинок був придбаний за її особисті грошові кошти виручені від продажу квартири в м. Запоріжжі. Квартира в м. Запоріжжі була продана відповідачкою за 28 232 грн., які вона отримала до підписання договору купівлі - продажу. У подальшому за частину цих коштів відповідачка придбала житловий будинок у с. Семенівка, право власності на який було зареєстровано за нею та її доньками. Посилання позивача на те, що він вкладав грошові кошти для купівлі вказаного будинку, і навіть для цього взяв у борг у свого батька грошові кошти у сумі 2500 доларів США є неправдивими. Дана розписка не містить відомостей стосовно того для придбання якого саме житлового будинку брались в борг кошти, також позивачем не доведено, що він отримані в борг від батька кошти витратив на придбання спірного будинку. Відповідачу про існування вказаної розписки взагалі не було нічого відомо, до отримання коштів в борг вона жодного відношення не має. Спірний будинок придбавався за національну валюту гривні, за ціною 4 700 гривень, а тому кошти у сумі 2 500 доларів США, до даної угоди жодного відношення не мають. Ведення спільного господарства між відповідачем та позивачем припинено у 1992 році після розірвання шлюбу, а право власності на 1/3 частину житлового будинку у с. Семенівка було набуте нею у 2000 році, тобто частка даного житлового будинку не може належати до спільного майна подружжя. Крім того позивач у 2001 році вже звертався до суду з аналогічним позовом, з тими ж підставами для його пред'явлення, від якого в подальшому відмовився та провадження по справі було закрито. Тому вищезазначені обставини свідчать про те що наявні підстави для закриття провадження по даній справі та застосування до заявлених позовних вимог норм закону про позовну давність.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися з невідомої для суду причини, про час, місце та дату слухання справи сповіщені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, які маються у матеріалах справи, а тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 дослідивши письмові пояснення відповідача, матеріали справи, суд вважає що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 01.09.1990 року Семенівською сільською радою було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_19, про що був зроблений відповідний актовий запис № 19 /а.с.48/.

Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя 29.03.2001 року, 08.09.1992 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано /а.с.49/.

Відповідно до копії розпорядження голови Хортицької районної адміністрації від 15.05.2000 року № 1708 ОСОБА_4, було дозволено продаж 2/3 частин АДРЕСА_2 з метою переїзду до с. Семенівка Мелітопольського району /а.с.50/.

Згідно копії свідоцтва № 6543 про право власності на житло від 22.02.1999 року квартира № 115 за адресою м. Запоріжжя, вул. Курузова, 11, зареєстрована на праві спільної часткової власності в рівних долях за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № 6543 про право власності на житло /а.с.77/.

Відповідно до копії договору від 19.05.2000 року, ОСОБА_4, діюча за себе особисто та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продали кожний по 1/3 частці, належної їм квартири, а покупець ОСОБА_20 купила квартиру № 115, яка розташована за адресою в м. Запоріжжі, по вул. Курузова, 11 /а.с.51/.

Згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку від 20.05.2000 року, ОСОБА_9 продала а ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 купили в рівних частках кожний, житловий будинок розташований в с. Семенівка, вул. Пролетарська, 80 /а.с.8/.

ОСОБА_3 зареєстрований в будинку за адресою: с. Семенівка, вул. Пролетарська, 80, що підтверджується довідкою Семенівської сільської ради від 06.07.2015 року /а.с.9/.

Судом встановлено та не оспорювалось відповідачем, що 23.08.1997 року народилась ОСОБА_5, та у 2010 році ОСОБА_8, батьками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто після розірвання шлюбу між сторонами.

Народження дітей, їх утримання, спільне проживання підтверджує факт проживання позивача ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_4 однією сімєю, ведення спільного господарства, спільного бюджету та побуту у період з грудня 1994 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Вирішуючи питання про те, чи проживали сторони однією сімєю з грудня 1994 року, чи вели вони в цей період спільне господарство та чи був в них спільний бюджет, суд виходив з доказів, отриманих під час судового розгляду та оцінених за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалось на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що в 1990 році позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 одружилися. Позивач ОСОБА_3 товаришував з її сином. У 2000 році позивач та відповідачка переїхали з м. Запоріжжя в с. Семенівка. Їй відомо, що батьки позивача давали йому грошові кошти на купівлю будинку в с. Семенівка. Позивач ОСОБА_3 у селі займався господарством, спочатку позивач та відповідачка жили у батьків позивача, а вже згодом переїхали у свій будинок. Під час проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в м. Запоріжжі, вони завжди разом приїжджали в с. Семенівка до батьків ОСОБА_3 та брали продукти харчування.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що родину ОСОБА_3 він знає давно. В 2000 році позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 вирішили купити будинок. Він був свідком того, як ОСОБА_3 просив гроші у свого батька на купівлю будинку в с. Семенівка, та батько позичив йому гроші під розписку. Позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 проживали однією родиною, позивач працював, відповідачка також працювала, вели господарство під час проживання у с. Семенівка. Разом приходили до нього у гості.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що в 2000 році він давав оголошення в газету про продаж будинку № 80 по вул. Пролетарській в с. Семенівка, який належав його матері. До них додому приїхала сімя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подивились на стан будинку, після чого між його матірю та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі продажу вказаного будинку. За вартість будинку його мати, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, домовлялась разом. В нотаріальній конторі він був присутній про укладанні договору купівлі продажу. За яку ціну був проданий вказаний будинок він не помятає. Звідки ОСОБА_4 .М.М. та ОСОБА_4 взяли кошти на придбання будинку йому не відомо. Раніше до продажу будинку з сімєю ОСОБА_4 він знайомий не був. Йому відомо, що в договорі купівлі продажу будинку вказана одна ціна, а насправді будинок був придбаний за іншу ціну.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що з позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 він давно знайомий. Він проживає по сусідству з ОСОБА_3 Йому відомо, що в 2000 році ОСОБА_3 шукав будинок з метою його придбання для своєї сімї. До 2000 року позивач проживав разом з відповідачкою, де саме йому не відомо. Будинок в с. Семенівка був придбаний за кошти ОСОБА_3 З 1994 року по 2000 рік позивач ОСОБА_3 проживав в м. Запоріжжя. Зі слів матері відповідачки йому відомо, що сторони проживали разом в м. Запоріжжя, проте особисто до них у гості в м. Запоріжжя він не їздив. У позивача добрі відносини з батьком. В період часу з 1994 по 2000 рік сімя ОСОБА_3 приїжджали в с. Семенівка. У спірному будинку він бував часто. Також йому відомо, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період часу з 2000 по 2001 рік були добрі та вони вели спільний бюджет. З 2000 по 2001 рік позивач та відповідач проживали однією сімєю в с. Семенівка, робили ремонт у будинку, будували гараж, ставили паркан, будували сарай. Він бачив що родина проживала разом, разом харчувались а тому він зробив висновок, що вони вели спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона знайома з позивачем та відповідачем. З 2000 року вона проживає у с. Семенівка. З 1990 року сторони проживали разом. З грудня 1994 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, придбали спільний будинок. З сторонами вона спілкується так як є хрещеною матірю їх дитини. З того моменту,як сторони переїхали у будинок в с. Семенівка вона ходила до них у гості на свята і не тільки. З 1994 року позивач працював на залізниці, заробляв гроші, які віддавав відповідачці, сторони вели спільний бюджет. Те, що відповідачка ОСОБА_4 продала квартиру в м. Запоріжжі для того щоб придбати будинок в с. Семенівка їй відомо зі слів ОСОБА_4. При укладанні договору купівлі продажу будинку вона присутня не була.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивач ОСОБА_3 його син. В 1990 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчались разом в Василівському технікумі, де й познайомилися. Син приїхав додому і сказав, що буде весілля. В 1991 році сторони одружилися, після чого у них народилася донька ОСОБА_7. Після весілля позивача і відповідача їм надали квартиру в м. Запоріжжя. В 1992 році ОСОБА_4 виписала ОСОБА_3 з належної їм квартири. Після чого в 1992 році шлюб між сторонами був розірваний. З 1993 року по 1994 рік позивач ОСОБА_3 проживав з іншою жінкою. В 1993 році ОСОБА_4 привезла до нього додому дитину та залишила її. У 1994 році сторони знову зійшлися, та почали проживати у нього в с. Семенівка. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їздили на заробітки у Москву а він дивився за їх спільним господарством. В 1998 році у сторін народилася дитина ОСОБА_5. В 2000 році позивач звернувся до нього з проханням позичити гроші для придбання будинку. Він позичив йому 2 500 доларів США, позивач та відповідачка обіцяли, що повернуть кошти. В 2001 році позивач ОСОБА_3 знову посварився з ОСОБА_4 З 2003 року по 2007 рік сторони разом не проживали, потім знову зійшлися. В 2010 році у сторін народилася ще одна дитина. З 1994 року по 2000 року до придбання спірного будинку, сторони проживали в м. Запоріжжі у спільній квартирі. З 1994 по 2000 рік сторони вели спільний бюджет, збирали гроші. Позивач заробляв гроші для сім»ї, купував дітям одяг. В спірному будинку позивач робив ремонт, частково купував меблі, будував гараж. У будинку три кімнати, в одній з яких позивач проживав разом з відповідачкою. Будинок був придбаний за 5 000 доларів США, 2 500 з яких позивач позичив у нього. У договорі купівлі продажу будинку вказана ціна у гривні так як у той час в іноземній валюті майно не продавали. З приводу продажу квартири в м. Запоріжжі, яка належала позивачу та відповідачці йому нічого не відомо. Під час проживання позивача та відповідачки у м. Запоріжжі він неодноразово їздив до них в гості, сторони вели спільний бюджет та спільне господарство. Під час підписання договору купівлі продажу спірного будинку він присутнім не був.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що позивач та відповідач одружилися та проживали в м. Запоріжжі а потім переїхали в с. Семенівка та жили за рахунок батьків. В 1999 році по 2000 рік він проживав зі своєю дружиною у батьків. В м. Запоріжжя квартиру позивача та відповідача він відвідував в 1996 році. Позивач та відповідач проживали разом з дітьми та матірю. Під час укладання договору купівлі - продажу будинку він присутнім не був. Батьки позивача давали йому грошові кошти в доларах США на купівлю будинку під розписку.

Отже згідно показань допитаних в судовому засіданні свідків було встановлено, що сторони дійсно проживали однією сімєю з грудня 1994 року по 2001 рік, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом придбали житловий будинок № 80 по вул. Пролетарській у с. Семенівка.

Зі сторони відповідачки в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17

Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона з 1996 року знає позивача ОСОБА_3 З відповідачкою ОСОБА_4 вона знайому давно. В період проживання сторін в квартирі в м. Запоріжжі, вона декілька разів приїздила до них у гості, проте у квартирі ані позивача ані його речей вона не бачила. Їй не відомо чи проживали позивач та відповідач разом в 1996 році у шлюбі, разом їх вона не бачила. В 1996 році вона проживала в с. Семенівка з батьками позивача, так як була дружиною рідного брата позивача. В 1999 2000 роках вона часто їздила в м. Запоріжжя так як у неї хворіла дитина, бувала в гостях у відповідачки, проте позивача там не бачила, його речей у квартирі відповідачки не було. Восени 2000 року у неї були входини, на яких був присутній позивач з іншою жінкою. Будинок в с. Семенівка був придбаний відповідачкою за кошти виручені з продажу квартири. В 1997 році зі своїм чоловіком вона не проживала, тому з відповідачкою не спілкувалась. Те, що відповідачка ОСОБА_4 їздила працювати в м. Москва їй відомо зі слів матері відповідачки, з ким вона туди їздила їй не відомо. В 1999 році мати відповідачки скаржилась, що позивач їм не допомагає. При купівлі будинку в с. Семенівка вона присутньою не була, за яку суму був придбаний будинок їй не відомо. В 1996 1997 році вона проживала зі своїм чоловіком. З 1997 по 1998 року проживала в смт. Мирне з матірю. З 1998 року по 2000 рік проживала в смт. Мирне з братом позивача, восени 2000 року вони переїхали в с. Семенівка.

Свідок ОСОБА_18, суду пояснила, що з дитинства знайома з відповідачкою ОСОБА_4 В 1992 році відповідачка розірвала шлюб з позивачем і з того часу відповідачка проживала окремо в квартирі в м. Запоріжжя по вулиці Курузова. Позивача у вказаній квартирі вона ніколи не бачила хоча в гостях у відповідачки бувала дуже часто. Відповідачка проживала у вказаній квартирі з доньками та матірю. Їй відомо, що відповідачка ОСОБА_4 продала квартиру в м. Запоріжжі для того щоб купити будинок в с. Семенівка. В с. Семенівка позивач не проживав, його речей там не було. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачкою разом не проживали. З 1992 року вона з позивачем не спілкувалась. Їй відомо що відповідачка ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу декілька разів зустрічалась з позивачем ОСОБА_3 після чого завагітніла та вирішила народжувати дитину. Після народження дитини ОСОБА_5 в 1997 році, відповідачка повідомила про це позивача. Те, що відповідачка ОСОБА_4 їздила працювати в м. Москва їй відомо, з ким вона туди їздила вона не знає.

Однак до показань вказаних свідків суд відноситься критично, оскільки свідок ОСОБА_18 з дитинства є подругою відповідачки отже на прохання ОСОБА_4 може давати необхідні їй свідчення.

Свідок ОСОБА_17 в період часу з 1994 року по 2001 рік не постійно проживала з братом позивача ОСОБА_3, не весь час спілкувалася з відповідачкою, а тому суд вважає, що їй не можуть бути достовірно відомі обставини спільного проживання позивача та відповідачки.

Крім того, позивачем було надано оригінал розписки від 17.05.2000 року на підтвердження факту того, що ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_10 2500 доларів США в присутності дружини ОСОБА_4 для купівлі будинку. Розписка була написана в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_22

У звязку з наданням оригіналу розписки представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судово - технічної експертизи документу для вирішення питання чи відповідає дата вказана на розписці 17.05.2000 року дійсній даті складання документу.

Згідно повідомлення № 01/01-05/207 від 18.12.2015 року завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ Міністерства юстиції України під час дослідження документів проводиться його пошкодження.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_10 який є батьком позивача, борг у сумі 2 500 доларів США згідно наданої розписки йому повернутий до теперішнього часу не був, у звязку з чим він в подальшому планує звертатися до суду з позовом про стягнення боргу і для цього йому необхідний оригінал розписки і він заперечує, проти пошкодження належної йому розписки.

В звязку з відмовою володільця розписки надати її для проведення експертизи, судом не призначалась судово - технічна експертиза документу.

Відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкодження здоров'я;

2) психічний стан особи;

3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до вимог ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи вказану норму, суд вважає, що відмова власника розписки (який не є стороною по справі) від надання її для проведення експертизи, не є тією підставою, щоб не визнати цю розписку, як належний доказ того, що позивач ОСОБА_3 отримував грошові кошти у свого батька 17.05.2000 року у сумі 2500 доларів США, для купівлі спірного житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Семенівка вул. Пролетарська № 80.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що сторони з грудня 1994 року по 2001 рік, спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут та бюджет.

Згідно зі ст.16 ЗУ «Про власність» (який діяв на момент вчинення вищевказаного правочину) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Згідно з ч.1 ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №№ 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Частиною 2 статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР, яка діяла на той час, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка діяла на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За час проживання однією сімєю сторони придбали житловий будинок № 80 по вулиці Пролетарській в с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, 1/3 частина якого була зареєстрована за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 28 КпШС України р разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

З аналізу зазначених норм та розяснень вбачається, що правила ст. 28 КпШтС України щодо поділу майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 28 КпШтС України, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11.

Відповідно до повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю, від 07.11.2015 року за № 3822/02-04/06-104, відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю повідомив про наявність актового запису про шлюб № 90 від 14.02.2003 року, складний відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю на гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_23, даний шлюб був розірваний актовий запис № 14 від 18.01.2011 року, про наявність актового запису про шлюб № 13 від 06.10.1993 року, складений виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області на ОСОБА_3 та ОСОБА_24, даний шлюб був розірваний, актовий запис № 884 від 17.12.1994 року /а.с.79/.

Отже судом було встановлено, що ОСОБА_3 в період часу з грудня 1994 року по 2001 рік в будь-якому іншому шлюбі не перебував.

Судом встановлено, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці членів сімї сторін у справі, оскільки доводи позивача про те, що спірний будинок був придбаний частково за кошти, надані йому у борг, підтверджуються розпискою від 17.05.2000 року, а тому згідно з ч.1 ст.17 закону «Про власність» 1/3 частини спірного будинку є їхньою спільною сумісною власністю, у звязку із чим йому належить її половина.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

При вирішенні спору щодо поділу майна, набутого сімєю, судом необхідно було встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Спільне проживання та ведення спільного господарства позивача та відповідачки може підтверджуватись обставинами, характерними для сімейних відносин (проживання в одному житловому приміщенні, спільне харчування, взаємне піклування один про одного, набуття майна для спільного користування тощо).

Проживання, спільне харчування, піклування один про одного, набуття майна позивача та відповідачки в період часу з грудня 1994 року по 2001 рік підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_15,ОСОБА_10, ОСОБА_16, свідоцтвом про народження дитини.

Оцінюючи заперечення представника відповідачки, що позивач в 2001 році, вже звертався з аналогічним позом, та ухвалою Мелітопольського районного суду від 06.2001 року провадження було закрите, суд вважає, що відсутність в наданій ухвалі суду вказівок на підстави позову (саме провадження знищено за закінченням терміну зберігання згідно довідки архіваріуса а.с. 95,96), позбавляє суд можливості, вирішити питання про закриття провадження посправі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки суду невідомо чи саме з тих підстав був поданий позов.

Крім того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року позов відповідачки до позивача про захист права власності, шляхом усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселенням був залишений без розгляду, та саме з цього позову позивачу стало відомо, що він не є власником частини будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська, після чого він і звернувся до суду з позовом, тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

Інших доказів на заперечення позовних вимог, відповідачкою надано не було.

Таким чином, суд вважає необхідним визнати 1/3 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.22,23,28 КпШС України(1969 року), ст. ст. 112 ЦК УРСР(1963 року), ст. 16,17 ЗУ «Про власність»(1991 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», ст.ст. 15,57,59,84,107,145-146,208,212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку - задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з грудня 1994 року по 2001 рік.

Визнати 1/3 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності та 1/6 частину житлового будинку № 80 за адресою Запорізька область Мелітопольський район с. Семенівка вул. Пролетарська.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 621 гривня.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Кучеренко