Справа № 357/8779/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/6119/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Журби С.О.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 3-х відсотків річних та інфляційних втрат за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 23.03.2011 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів за № 640 на суму - 59843грн., які відповідач отримав та зобов»язувався повернути не пізніше 28.04.2011року. В установлений строк відповідач борг не повернув, від виконання свого обов"язку відмовляється, від зустрічей з позивачем ухиляється, а тому виникла необхідність для стягнення заборгованості у судовому порядку. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позов задовольнити та стягнути 3-и відсотків річних від суми заборгованості в розмірі - 5391грн. та інфляційні втрати у зв'язку з не виконанням грошового зобов»язання в розмірі 52880,54грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування 3-х відсотків річних - 5385,87грн. в рахунок інфляційних втрат 41543,36грн., всього - 46929,23грн.та 744грн. судових витрат.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт подала апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л. від 28.03.2011року за реєстром № 640, згідно з яким ОСОБА_2 зобов»язувалася повернути позивачеві ОСОБА_3 грошову суму - 59843,00грн. до 28.04.2011р.

Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Якименської Л.Л. від 23.09.2011року з ОСОБА_2 стягнуто суму позики в розмірі 59843,00грн. на виконання договору позики від 28.03.2011року та суму державного мита за вчинення виконавчого напису 598,43грн., всього 60441,43грн.

Встановлено, що боржником сплачено суму заборгованості за договором позики а саме : 6044,14грн. , 100грн., 60441,43грн. на користь ОСОБА_2 згідно з квитанціями від 14.07.2016року.

Представник позивача послався на те, що позивачка має право притягнути відповідачку до цивільно - правової відповідальності за порушення грошового зобов»язання.

При вирішенні спору колегія суддів враховує норму ч.1 ст.625 ЦК України яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов»язання. Згідно з ч. 2 цієї статті передбачено - що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто колегія суддів не бере до уваги заперечення представника щодо відсутності права у позивача на пред»явлення позову про стягнення 3-х відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов»язання, строк виконання якого минув 28.04.2011року.

Також, колегія суддів не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо віднесення виду відповідальності за невиконання грошового зобов»язання згідно ст.. 625 ЦК України до інших видів відповідальності за грошовими зобов»язаннями, зокрема неустойки (штраф, пеня).

За змістом ч.2 ст.. 625 ЦК України є способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, як вказано в рішенні ВСУ від 06.06.2012р. справа №6-49цс12. Отже проценти, передбачені ст.. 625 ЦК не є штрафними санкціями, які передбачені ч.3 ст.549 ЦК України.

Колегією суддів, взято до уваги , що виконавчий напис нотаріуса №2178 виданий 03.09.2011року перебував на виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області згідно з постановою державного виконавця від 25.10.2011року ВП № 29457884, та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2016року.

В розрахунок 3-х відсотків річних та інфляційних втрат позивачем надані розрахунки, але колегія суддів, вважає, що до стягнення в рахунок 3-х відсотків річних за період з 14.07.2013року по 14.07.2016року (тобто в межах строку загальної позовної давності) підлягає сума:59843грн. х 3 х 1095 днів : 365 : 100 = 5385,87грн.

Сума інфляційних втрат розрахована наступним чином: розрахунок за формулою: (Сума боргу х процент інфляції). Сума боргу - 59843 грн.

Індекс інфляції : за період з серпня 2013року по червень 2016р. - (99,3:100) х (100:100) х (100,4:100) х (100,2:100) х (100,5:100) х (100,2:100) х (100,6:100) х (102,2:100) х (103,3 :100) х ( 103,8 :100) х (101,0:100) х (100,4:100) х (100,8:100) х (102,9:100) х (102,4:100) х (101,9:100) х (103,0:100) х ( 103,1:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114,4:100) х (102,2 :100) х (100.4:100) х (99,0:100) х (99,2:100) х (102,3:100)х (98,7:100) х (102,0:100) х (100,7:100) х( 100,9:100) х (99,6:100) х (101,0:100) х ( 103,5:100) х (100,1:100) х (99,8:100) =

1,694. 59843 грн. х 1,694= 101374,042грн. - 59843 = 41543,36грн. Всього до стягнення підлягає сума : 5385,87грн. (в рахунок 3-х відсотків річних) та 41543,36грн. (в рахунок інфляційних втрат).

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що передбачені ч.2 ст. 625 ЦК наслідки прострочення боржником грошового зобов»язання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулює стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625, а тому в даному випадку застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Тому заява представника відповідача щодо відмові у позові з підстав пропуску строку позовної давності судом до уваги не береться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: