Справа № 569/6807/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

при секретарі Левчук Д.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в травні 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати будівельні матеріали і конструктивні елементи, з яких було побудовано житловий будинок №84 за адресою вул. Серпанкова у м.Рівне, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано житловий будинок №84 по вул.. Серпанковій у м.Рівне, найменування і вартість яких будуть встановлені судовою будівельною-технічною експертизою у справі; для визначення ступеня будівельної готовності незавершеного будівництва житлового будинку №84 за адресою вул.. Серпанкова у м.Рівне та вартості будівельних матеріалів і конструктивний елементів, з яких його побудовано, а також проведених будівельно-монтажних робіт призначити будівельно-технічну експертизу. А також просить стягнути з відповідачки на свою користь документально підтверджені судові витрати - сплачений при пред'явленні позову судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 2004 року він уклав шлюб з Дмитрук (дошлюбне прізвище Ціпцюра) ОСОБА_5 (далі відповідач). Від шлюбу у них є неповнолітня дитина син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30.04.2015 року у справі №569/3465/15-ц шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 21 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1721 ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Серпанкова, 84, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Право власності ОСОБА_4 підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№776772, виданим 29 січня 2010 року. Після оформлення відповідних прав та видачі дозволу на забудову земельної ділянки вони з дружиною розпочали споруджувати житловий будинок для сімї. 29 вересня 2011 року Управлінням містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому видано будівельний паспорт та погоджено вимоги до забудови земельної ділянки. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:054:0701, площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Серпанкова, 84, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є особистою приватною власністю відповідачки.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Суду пояснила, що договір дарування земельної ділянки від 21 липня 2004 року, за яким ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. за адресою вул. Серпанкова , 84 в м. Рівне розірвано. Будинок на зазначеній земельній ділянці побудований за кошти мами відповідача, яка працює в Італії. Будівництвом та виготовлянням документів займався батько відповідачки, якому належить земельна ділянка.

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засідання встановлено, що з 06 серпня 2004 року сторони по справі перебували у шлюбі, про що зроблено актовий запис №895 відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.04.2015 року у справі №569/3465/15-ц шлюб між ними було розірвано.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 21 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1721 ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Серпанкова, 84, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Право власності ОСОБА_4 підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№776772, виданим 29 січня 2010 року. Після оформлення відповідних прав та видачі дозволу на забудову земельної ділянки сторони розпочали споруджувати житловий будинок для сімї. 29 вересня 2011 року Управлінням містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому видано будівельний паспорт та погоджено вимоги до забудови земельної ділянки. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:054:0701, площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Серпанкова, 84, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є особистою приватною власністю відповідачки.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_8 суду показав, що позивач є його сином. Після одруження їх сім'я розпочала будувати будинок по вул. Серпанковій, 84 в м.Рівне, у зв'язку з цим син розрахувався з роботи. Всі роботи по будівництву виконували син та батько відповідачки. Він дав синові на будівництво будинку 2000 доларів США, купив бетономішалку, віддав машину, яку згодом продали для потреб будівництва.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали суду показання, що вони були сусідами з позивачем та відповідачкою, бачили, як позивач та батько відповідача виконували будівельні роботи по вул.. Серпанковій, 84, позивач постійно знаходився там і будував будинок.

Допитані в судовому засідання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що вони працювали разом з позивачем на ПАТ «Рівнехолод», ОСОБА_3 в 2006 році звільнився з роботи, оскільки потрібно було будуватися. На прохання батька позивача, свідки допомагали розвантажувати будівельні матеріали. Їм було відомо, що роботи по будівництву виконували позивач та його тесть. Будинок будувався для сім'ї позивача.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч.1 ст.182 ЦК України та ч.2 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка проводиться в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, а саме - частиною третьою статті 368, абзацом першим частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Під час шлюбу на цій земельній ділянці сторонами розпочато будування житлового будинку, який на даний час не введено в експлуатацію.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч.1 ст. 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з наведених норм сімейного та цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в загальній сумі 3654 грн. 00 коп., тому вказані витрати підлягають стягненню на його користь з відповідачки.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України суд,,-

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок за адресою м. Рівне, вул. Серпанкова , 84 спільною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано житловий будинок №84 за адресою: вул. Серпанкова у м. Рівне.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 3654.00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Харечко С.П.