Справа № 372/1737/15-ц
№2-22/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Потабенко Л.В.,

при секретарі: Русановій Ю.А.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 319262,33 доларів США, що еквівалентно 6722915 грн. 68 коп., та складається з заборгованості по кредиту 159695,71 доларів США що еквівалентно 3362817,01 грн., заборгованості по процентам 34444,62 доларів США що еквівалентно 725322,89 грн., пені за прострочення сплати кредиту 640735 грн. 77 коп., пені за прострочення сплати кредиту 30427,69 доларів США що еквівалентно 640735,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6295,91 доларів США що еквівалентно 132577,09 грн., три відсотки річних 3934,71 доларів США що еквівалентно 82855,76 грн., штраф за невиконання п. 4.2 іпотечного договору 84463,69 доларів США що еквівалентно 1778607,16 грн.. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 18.12.2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07Ф-268, відповідно до якого банк надав відповідачу відкличну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 250000 доларів США строком з 18.12.2007 року по 18.12.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % для споживчих цілей. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору укладено іпотечний договір. Також між банком та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до кредитного договору про надання коштів в розрізі кредитної лінії з 2007 року по 2012 рік. Зокрема 24.04.2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 8 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились переоформити кредитну лінію на кредит у розмірі 249976,56 доларів США на строк до 18.12.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,0% річних для споживчих цілей. 21.12.2012 року між банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 13 до кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредитними коштами продовжено до 18.12.2015 року, змінено графік повернення кредиту, відповідно до якого повернення кредиту здійснюється згідно графіку щомісячно в сумі 6943,79 доларів США. Протягом дії кредитного договору відповідачем допускались порушення строків виконання зобовязань, що стало причиною нарахування штрафних санкцій. Позивачем було неодноразово направлено на адресу ОСОБА_3 претензії про погашення простроченої заборгованості, які були залишенні без задоволення, у звязку з чим банком 02.09.2014 року було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, однак заборгованість не погашена. Тому позивач просить стягнути суму неповернутого кредиту з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, в своїх запереченнях пояснила, що ОСОБА_3 не визнає фактів укладення кредитного договору та додаткових угод до кредитного договору та відповідно заперечує факти отримання коштів по кредиту, оскільки вона їх не підписувала. Крім того представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог і з підстав пропуску строків позовної давності як загальної так і спеціальної.

Суд, вислухав думку представника позивача, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з положеннями ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 18.12.2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07Ф-268, відповідно до якого банк надав відповідачу відкличну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 250000 доларів США строком з 18.12.2007 року по 18.12.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % для споживчих цілей.

18.12.2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 120000 доларів США.

19.12.2007 року в забезпечення виконань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку квартиру № 41, загальною площею 136,60 кв. м., що складається з чотирьох кімнат житловою площею 84,50 кв. м., у будинку № 14 по вулиці Анатолія Луначарського у місті Києві.

27.12.2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 10000 доларів США.

24.01.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 3/1 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 10000 доларів США.

21.04.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 223000 доларів США.

10.06.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 200000 доларів США.

19.08.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до якої збільшено ліміт відкличної кредитної лінії до 257000 доларів США.

19.08.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, відповідно до якої надано транш в сумі 30000 доларів США.

24.04.2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 8 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились переоформити кредитну лінію на кредит у розмірі 249976,56 доларів США на строк до 18.12.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,0% річних для споживчих цілей.

05.01.2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 9 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились, що строк сплати заборгованості продовжено по 15.01.2010 року.

20.01.2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 10 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились про виклад п. 4.2.3 кредитного договору в наступній редакції: «За письмовою вимогою банку здійснити та надати банку Експертну оцінку предмету застави. Переоцінка здійснюється не рідше одного разу на рік за рахунок позичальника».

04.08.2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 11 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились про те, що з 15.07.2011 року відповідач зобовязана не пізніше 10 листа кожного місяця здійснювати повернення кредиту та нарахованих банком процентів відповідно до графіку погашення, який є невідємною частиною кредитного договору, шляхом безготівкового перерахування коштів з власного поточного рахунка платіжним дорученням. Банк має право не пізніше 10 числа кожного місяця самостійно здійснювати договірне списання заборгованості за кредитом з власного поточного рахунка позивальника на відповідні рахунки банку згідно з умовами договору про валютно-розрахункове обслуговування поточного рахунка фізичної особи.

03.10.2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 12 до кредитного договору, відповідно до якої відповідач сплачує відсотки за користування кредитом раз у півріччя не пізніше 10 числа місяця наступного за півріччям на рахунок, вказаний банком, в готівковій формі через касу банку або в безготівковій формі.

21.12.2012 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 13 до кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредитними коштами продовжено до 18.12.2015 року, змінено графік повернення кредиту, відповідно до якого повернення кредиту здійснюється згідно графіку щомісячно в сумі 6943,79 доларів США.

18.03.2014 року та 15.05.2014 року позивачем на адресу ОСОБА_3 були направлені претензії про погашення простроченої заборгованості.

02.09.2014 року позивачем на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу про усунення порушення, в якій пропонували погасити прострочену заборгованість за основною сумою кредиту, за процентами та по нарахованій пені для подальшого якісного обслуговування кредиту.

Банк виконав свої зобовязання перед ОСОБА_3 в повній мірі, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 18.12.2007 року, заявою на видачу готівки №22 від 27.12.2007 року, заявою на видачу готівки №1 від 24.01.2008 року, заявою на видачу готівки №13 від 21.04.2008 року, заявою на видачу готівки № 14 від 10.06.2008 року, заявою на видачу готівки №2 від 19.08.2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 неналежно виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання, не здійснювала погашення кредиту та не сплачувала нараховані відсотки, та систематично порушувала виконання умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 20.04.2015 року виникла сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором яка складає 319262,33 доларів США, що еквівалентно 6722915 грн. 68 коп., та складається з заборгованості по кредиту 159695,71 доларів США що еквівалентно 3362817,01 грн., заборгованості по процентам 34444,62 доларів США що еквівалентно 725322,89 грн., пені за прострочення сплати кредиту 30427,69 доларів США що еквівалентно 640735,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6295,91 доларів США що еквівалентно 132577,09 грн., три відсотки річних 3934,71 доларів США що еквівалентно 82855,76 грн., штраф за невиконання п. 4.2 іпотечного договору 84463,69 доларів США що еквівалентно 1778607,16 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором від 18.12.2007 року, як і не було надано доказів на підтвердження того що він не підписував кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору та не отримував коштів по кредиту.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому з врахуванням ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про недоведеність обставин на які посилався в своїх запереченнях відповідач.

Також судом при розгляді справи не встановлено підстав для відмови в задоволенні позову в зв»язку з пропуском строків позовної давності як загальної так і спеціальної, оскільки відповідно до п. 8.6 кредитного договору від 18.12.2007 року, сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором ( в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку що позов ПАТ «Брокбізнесбанк», підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 230863 доларів США 93 центи, що становить 4861452 грн. 76 коп., з яких заборгованість по кредиту 159695,71 доларів США що еквівалентно 3362817,01 грн., заборгованість по процентам 34444,62 доларів США що еквівалентно 725322,89 грн., пені за прострочення сплати кредиту 30427,69 доларів США що еквівалентно 640735,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6295,91 доларів США що еквівалентно 132577,09 грн..

Що ж стосується стягнення з відповідача три відсотки річних в сумі 3934,71 доларів США що еквівалентно 82855,76 грн., штраф за невиконання п. 4.2 іпотечного договору в сумі 84463,69 доларів США що еквівалентно 1778607,16 грн., то в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням того що в кредитному договорі сторони встановити розмір процентів в разі прострочення виконання грошового зобов'язання в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, так як подвійне стягнення є недопустимим.

Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу за невиконання п. 4.2 Іпотечного договору та п.4.2.6 кредитного договору то в задоволенні цієї вимоги теж слід відмовити оскільки позивачем не доведено та не надано жодного доказу невиконання відповідачем зазначених умов договорів.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом до суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнялася від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,15,59,60,209,212-215,218, 292,294 ЦПК України, ст.ст. 611, 613, 615, 1054, 1055 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 230863 доларів США 93 центи, що становить 4861452 грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :