Справа № 467/1133/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Кірімової О.М.

за участю секретаря - Сіваченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Костянтинівської селищної ради Арбузинського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, в якому просив встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та визнати за ним, як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_5 Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.04.1994 року.

За свого життя ОСОБА_5 правовстановлюючий документ на зазначений будинок було втрачено.

Державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав на житловий будинок, у зв'язку із неподанням заяви про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, а відсутність правовстановлюючого документа на будинок позбавило позивача можливості довести факт прийняття спадщини відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

В зв'язку з зазначеним позивач не може скористатись своїм правом щодо отримання спадкового майна, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява, згідно якої він підтримав позовні вимоги та просива слухання у справі провести за відсутності позивача та його відсутності.

Від відповідачів до судового засідання надійшли заяви, згідно яких вини не заперечують проти задоволення позовних вимог та просять суд слухання у справі провести за їх відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видно, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5.(а.с. 12)

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2002 року (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААР № 641510 виданого Арбузинською державною нотаріальною конторою 23.04.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 366 (а.с. 14)

У відповідності до роз'яснення Южноукраїнської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 48102-14 від 24.05.2016 року ОСОБА_5 роз'яснено, що з часу відкриття спадщини до сплаву шести місяців з дня смерті ОСОБА_5, до нотаріальної контори він з заявою про прийняття спадщини не звертався. На підставі п. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємці, які не подали заяви про прийняття спадщини, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, вони вважаються такими, що ї не прийняли (а.с. 13).

Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи після смерті ОСОБА_5 (а.с 50-63).

У відповідності до довідки Арбузинського РКП БТІ № 41 від 01.06.2016 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.04.1994 року (а.с. 18).

Згідно копії оголошення в газеті № Нове життя» № 44 (9845) від 04.06.2016 року зазначається, що втрачене свідоцтво пор право особистої власності на будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_6 виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області 01.03.1979 року за № 507 та зареєстрованого в Арбузинському бюро технічної інвентаризації 23 квітня 1999 року за реєстровим № 512 вважати недійсним (а.с. 48).

Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного чи невизнаного права у разі його порушення чи невизнання.

Згідно з правилами диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до Цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема факт прийняття спадщини (щодо спадкових відносин, що існували до введення в дію Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 р., який прийшов на зміну ЦК УРСР 1963 р.).

За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи те, що позивач не має можливості оформити право на спадщину в нотаріальній конторі її спадкові права підлягають судовому захисту.

Так, спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР) є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Позивач є сином та спадкоємцем померлого ОСОБА_5 першої черги за законом.

З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця ОСОБА_5, є часом відкриття спадщини.

Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до копії паспорта позивача (а.с. 6) та довідки Костянтинівської селищної ради Арбузинського району № 805 від 26.05.2016 року (а.с. 15) вбачається, що останній зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 з 29 серпня 2000 року.

Згідно довідки Костянтинівської селищної ради № 1027 від 14.07.2016 року (а.с. 64) ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позивач, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, що й не заперечували відповідачі, яка складається з житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За такого, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою у набутті ним таких прав, яке за позивачем має бути визнано, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Костянтинівської селищної ради Арбузинського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова