Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання права спільної часткової власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Влітку 2012 року вона домовилася зі своєю дочкою - ОСОБА_6 - про продаж належної їй квартири та купівлю за отримані кошти трикімнатної квартири, в якій вони будуть разом проживати. 20 вересня 2012 року вона продала свою квартиру за 36 500 доларів США і в той же день за 42 тис. доларів США була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу було оформлено на онуку - ОСОБА_5 Вказує про те, що оскільки трикімнатна квартира була придбана за спільні кошти, зокрема, вона сплатила 36 тис. доларів США, а донька - 6 тис. доларів США, а тому повинна належати сторонам на праві спільної часткової власності з розміром часток, які відповідають вкладу кожного з них у придбанні квартири.

З урахуванням викладеного позивачка просила суд: визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 20 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а саме пункт 1 договору в частині покупця 6/7 частин квартири; визнати право спільної часткової власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 6/7 частин квартири, а за ОСОБА_5 - на 1/7 частину квартири.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 20 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покупцями за договором купівлі-продажу від 20 вересня 2012 року вищезазначеної квартири.

Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 6/7 частин, а за ОСОБА_5 - на 1/7 частину квартири АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що сторонами було визнано та не потребувало доказування (ч. 1 ст. 61 ЦПК України), що в рахунок сплати за придбання квартири ОСОБА_4 було сплачено 36 тис. доларів США та ОСОБА_5 - 6 тис. доларів США, тому суд з урахуванням положень ст. 357 ЦК України, з урахуванням вкладу кожного із співвласників, правильно визначив розмір часток у праві спільної часткової власності, що становить 6/7 та 1/7 відповідно.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично направлені на переоцінку доказів, фактичних обставин, що знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик