АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7942/16 Справа № 199/5667/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Тамакулової В.О., Калиновського А.Б.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства Дніпрометиз

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Дніпрометиз, третя особа ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ Дніпрометиз, третя особа ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.2-7, т.1).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 19.07.1991 року по 01.07.2015 року він працював в ПАТ Дніпрометиз м. Дніпропетровська на посаді механіка енергетичного цеху, проте 01.07.2015 року наказом генерального директора ПАТ Дніпрометиз його було звільнено з роботи з посади механіка енергетичної ділянки ПАТ Дніпрометиз м. Дніпропетровська у звязку із скороченням чисельності працівників, згідно з п.1 ст. 40 КЗпП.

Позивач зазначав, що звільнення є незаконним, оскільки енергетичний цех було перейменовано в енергетичну дільницю та його безпідставно було звільнено з посади механіка енергетичної ділянки, а не цеху, що не передбачено трудовим договором; пропозиції перейти на вакантну посаду від відповідача не надійшло, в той час як вакантні посади існували та за спірний період відповідач уклав не один трудовий договір з іншими працівниками; позивач має переважне право на залишенні на роботі; звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету, в останній день відпустки, що є порушенням прав позивача.

Крім того, після зміни в структурі організації виробництва та звільнення працівників, відповідач не повідомив Лівобережний районний центр занятості м. Дніпропетровська про звільнення працівників внаслідок зміни в структурі організації виробництва, чим також порушив ст. 49-2 КЗпП.

З урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ПАТ Дніпрометиз № 208 від 19.11.2014 року та № 60-к від 01.07.2015 року; поновити його на посаді механіка енергетичної ділянки служби головного енергетика ПАТ Дніпрометиз; стягнути з ПАТ Дніпрометиз на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 71 344,98 грн. без урахування утримання податку та обовязкових платежів, а також моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. (а.с.175-176, т.3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав незаконним та скасував наказ генерального директора ПАТ Дніпрометиз від 01.07.2015 року № 60-к щодо звільнення ОСОБА_2 з посади механіка енергетичної ділянки служби головного енергетика ПАТ Дніпрометиз.

Суд поновив ОСОБА_2 на посаді механіка енергетичної ділянки служби головного енергетика ПАТ Дніпрометиз.

Суд стягнув з ПАТ Дніпрометиз на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 71 344,98 грн. без урахування утримання податку та обовязкових платежів.

Суд стягнув з ПАТ Дніпрометиз на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Також суд стягнув з ПАТ Дніпрометиз на користь держави судовий збір в розмірі 813 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць(а.с.180-182, т.3).

В апеляційній скарзі ПАТ Дніпрометиз посилаючись на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі(а.с.193-199, т.3).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що з 19.07.1991 року по 01.07.2015 року позивач працював в ПАТ Дніпрометиз м. Дніпропетровська на посаді механіка енергетичного цеху.

Наказом генерального директора ПАТ Дніпрометиз від 19.11.2014 року № 208 про зміну штатного розпису, скорочено фактичну чисельність працюючих з 26.01.2015 року, у тому числі енергетичний цех: начальник цеху 1 од; механік 1 од. Наказом генерального директора ПАТ Дніпрометиз від 02.12.2014 року № 217, у звязку із змінами в організації структури управління, з 01.02.2015 року енергетичний цех перейменовано в енергетичну ділянку служби головного енергетика.

Згідно виписки з протоколу засідання профспілкового комітету від 19.01.2015 року № 3, профспілковий комітет ПАТ Дніпрометиз надав згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади механіка енергетичного цеху ПАТ Дніпрометиз у звязку із скороченням штату працівників.

Наказом генерального директора ПАТ Дніпрометиз від 01.07.2015 року № 60-к Про звільнення за ст. 40 п.1 КЗпП України у звязку із скороченням штату, ОСОБА_2 звільнено з посади механіка енергетичної ділянки служби головного енергетика у звязку із скороченням штату.

Листом ПАТ Дніпрометиз від 01.07.2015 року № 40/21-612 позивача було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів ПАТ Дніпрометиз.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про поновлення на посаді механіка енергетичної ділянки служби головного енергетика ПАТ Дніпрометиз, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що при його звільненні у звязку із скороченням штату відповідачем не було дотримано ст. 49-2 КзпП України, яка передбачає одночасне попередження працівника про звільнення пропозицію про надання йому іншої роботи.

З матеріалів справи убачається, що на час попередження позивача про скорочення чисельності працівників, у тому числі в проміжок часу до його звільнення, в ПАТ Дніпрометиз були наявні вакантні посади, запропоновані іншим особам, робота на яких за висновком МСЕК могла бути запропонована позивачу.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток дорівнює 71 344,98 грн., вирахуваного шляхом множення середньоденної заробітної плати (242,67 грн.) на кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (294 днів за період з 02.07.2015 року по 31.08.2016 року).

Проте, з визначеним судом розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Визначаючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу в сумі 71 344, 98 грн., суд першої інстанції не врахував вказаних розяснень Пленуму Верховного Суду України.

Для визначення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 необхідно виходити з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували події його звільнення з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивач не заперечував проти того, що з січня 2015 року по день звільнення фактично не працював, знаходився на лікарняних листах та в відпустки.

Тому колегія суддів вважає за необхідне визначати середньоденну заробітну плату позивача за даними про його заробітну плату згідно довідки ПАТ Дніпрометиз від 10.11.2016 року за № 342, враховуючи зарплату ОСОБА_2 за листопад та грудень 2014 року, що складає 8 816 грн. 94 коп. (листопад 4560 грн. 47 коп., грудень 4256 грн. 47 коп.).

Визначений розмір заробітної плати за листопад та грудень 2014 рокупідлягає діленню на 40 робочих днів за цих же два місяці, внаслідок чого визначається середньоденна заробітна плата в розмірі 220 грн. 42 коп. (8 816 грн. 94 коп.: 40). Вимушений прогул за період з 01.07.2015 року по день ухвалення судом рішення 31.08.2016 року становить 294 робочих дні.

Таким чином середня заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача становить 64 803 грн. 48 коп. (220 грн. 42 коп. х 294 робочі дні).

Крім того, згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав на цей час.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2була виплачена вихідна допомога в розмірі 5 125,68 грн. (а.с.155, т.3) та допомога по безробіттю з 29.07.2015 року по 31.08.2016 року в розмірі 32 703,63 грн. (а.с.214, т.3).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач має сплатити позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 26 974,17 грн. (64 803,48 грн. 32 703,63 грн. 5 125,68 грн.).

Тому, рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні з 71 344,98 грн. до 26 974,17 грн.

Доводи ПАТ Дніпрометиз в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., не можуть бути прийняти до уваги, оскільки відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Судами встановлено, що відповідач незаконно звільнив позивача із займаної посади, на який він працював більш 20 років.

Такими незаконними діями і була заподіяна ОСОБА_2 моральна шкода. Внаслідок таких незаконних дій ОСОБА_2 втратив нормальні життєві звязки, змушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що й відображено у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його з 71 344,98 грн. до 26 974,17 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дніпрометиз задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року змінити в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його з 71 344,98 грн. до 26 974,17 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: