Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/137/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарем Прокопчук І.В.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що ним з ОСОБА_3 (третя особа) 06.09.2007 року було укладено кредитний договір, в забезпечення якого 06.09.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого являвся житловий будинок АДРЕСА_1. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем. Звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення з нього всіх мешканців. Відповідач добровільно не залишила будинок, тому підлягає виселенню з нього. Просив виселити відповідача з житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що чоловік відповідача отримав кредит у позивача, уклав з ним договір іпотеки. Оскільки свої зобов'язання не виконував, то на предмет іпотеки було накладено стягнення. На час судового розгляду було відомо, що в іпотечному майні проживає лише третя особа, однак під час виконання судового рішення стало відомо про те, що в ньому проживає і відповідач, тому вона підлягає з нього виселенню. Надати їй інше житло позивач не готовий.

Відповідач позов не визнала, подала письмові заперечення на позовні вимоги. Представник відповідача пояснив, що оскільки відповідач, яка являється членом сім'ї власника будинку, іншого житла не має, будинок був придбаний до отримання кредиту, то вона не може бути виселена з будинку без надання їй іншого житла.

Третя особа участі в судовому розгляді не приймав.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про виселення з жилового приміщення, на яке в судовому порядку було звернуто стягнення, який регулюється положеннями ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно

надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення

громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були

придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи,

повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого

приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку

виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є

підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за

винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором

рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий

будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на

підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу

іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити

житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з

дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший

строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений

або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове

виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі

приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики)

банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою

відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим

громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового

проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність

жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або

відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього

Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого

приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому

частиною третьою цієї статті.

Підстави виселення громадян без надання іншого житлового приміщення передбачені ст.116 ЖК України.

Аналіз вказаних норм закону дає можливість зробити висновок про те, що виселення з іпотечного житла без надання іншого житлового приміщення допускається лише в разі виселення з житла, яке було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою цього жилого приміщення.

06.09.2007 року третьою особою з позивачем було укладено кредитний договір №ZHK0GA00000274, виконання зобов'язання за яким було забезпечено договором іпотеки №ZHK0GA00000274 від 06.09.2007 року. За вказаним договором предметом іпотеки являється житловий будинок АДРЕСА_1, в якому з 13.02.2008 року зареєстрована та проживає відповідач як співвласник даного майно. Дана обставина підтверджується змістом договору іпотеки, в тексті якого міститься згода відповідача як співвласника майна на укладення ОСОБА_3 цього договору.

Житловий будинок ОСОБА_3 було придбано за договором купівлі-продажу №1567 від 02.04.1985 року, право власності зареєстровано 30.08.2005 року, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52217622 від 28.01.2016 р., довідкою Коростенського МБТІ №238 від 05.02.2016 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.11.2013 року по справі №279/4636/13-ц було прийнято рішення про звернення стягнення на іпотечне майно у виді вказаного жилового приміщення та виселення з нього ОСОБА_3.

Відповідач продовжує проживати в будинку, вимогу позивача про добровільне виселення з нього не виконала.

Враховуючи, що іпотечне майно було придбано задовго до отримання кредитних коштів, виселення з нього можливо лише за умови надання відповідачеві іншого постійного жилого приміщення, про що має бути зазначено в рішенні суду.

Позивач заявив вимогу про виселення відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, що суперечить вимогам ст.109 ЖК України.

Враховуючи, що правові підстави для виселення відповідача з іпотечного майна без надання іншого постійного жилого приміщення відсутні, позовна вимога задоволенню не підлягає, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України по справах №6-39цс15, 6-1049цс15, 6-1892цс15, 6-915цс15, 6-1468цс15, 6-1033цс15, 6-1469цс15.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2005 р. №898-ІV, ст.109 ЖК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а стороною, яка не була присутня при його проголошенні - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя: підпис: копія згідно оригіналу: суддя: