АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Невідомої Т.О.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської Ради, третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права на спадкування майна за законом, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивачка звернулась із позовом, в якому зазначила, що з 28 квітня 2005 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 та майно, що перебуває у вказаній квартирі.

За життя ОСОБА_3 заповіт не склала, а інші спадкоємці відсутні та з заявами про прийняття спадщини у встановленому порядку не зверталися, тому із посиланням на ст. 1264 ЦК України позивачка вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Позивачка звернулася до Державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю встановленого зв'язку між нею та спадкодавцем, зокрема, факту проживання однією сім'єю, надано роз'яснення про необхідність звернутися до суду з метою встановлення факту спільного проживання та визнання її спадкоємцем.

Таким чином, позивачка просила визнати її такою, що проживала однією сім'єю із ОСОБА_3 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 28 квітня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати її спадкоємцем ОСОБА_3 четвертої черги за законом, визнати за нею право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 (а.с.3-4)

Відповідач проти позову заперечував.(а.с. 82-84)

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві покладалась на розсуд суду, начальник управління просив розглянути справу за відсутності представника.(а.с. 41-42)

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.120, 122)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин та доказів, які викладені на обґрунтування позовних вимог та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову. (а.с.128-133)

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача - Біловицька Ю.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с. 142-146)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у квартирі АДРЕСА_2.(а.с. 6)

ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала у квартирі АДРЕСА_1 37.(а.с. 85)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.7-9)

ОСОБА_1 здійснила витрати пов'язані із похованням ОСОБА_3.(а.с.10-12)

Доказів належності ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_1 до суду не надано. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 повідомив до суду, що з цього приводу правоохоронними органами проводиться перевірка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" (далі - Постанова) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 23 постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачем не надано і судом не встановлено доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, не встановлено і обставин що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Не зазначено таких обставин і доказів за змістом нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 106, 115)

Цих обставин не спростовано і показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_2 показанням якого районним судом дана належна оцінка. (а.с. 117-119)

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що з квітня 2005 року та протягом багатьох років підтримувала ОСОБА_3 та піклувалась про неї, у т.ч. під час погіршення її стану здоров'я, проте коли ОСОБА_3 почувалась краще, за її проханням ОСОБА_1 поверталась до своєї квартири, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

Сам по собі факт дружньої підтримки ОСОБА_1 ОСОБА_3 за життя останньої, у т.ч. факти придбання продуктів, допомоги у прибиранні квартири, як і спільне відвідування магазинів, культурних закладів, прогулянки, святкування новорічного свята, згодом понесення витрат пов'язаних з похованням ОСОБА_3 не свідчать про спільне проживання однією сім'єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов'язків, тому не є підставою для задоволення заявлених позивачкою вимог.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Т.О.Невідома

Справа № 22-ц/796/14592/2016

Унікальний номер 757/23214/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Васильєва Н.П.

Доповідач Левенець Б.Б.