АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1782/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: позивача ОСОБА_6,

представника ТОВ «Юрія-Фарм» ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

27 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди до ТОВ «Юрія-Фарм», посилаючись на те, що він працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «Юрія-Фарм». Наказами відповідача № ЮФ000041-ОС від 27 грудня 2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27 грудня 2011 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 2 листопада 2012 року позивача було поновлено на роботі на вказаній вище посаді, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Згідно із вказаним рішенням його середній заробіток на час звільнення був встановлений у 8 443 грн. 46 коп. на місяць.

З посиланням на норми ст. 236 КЗпП України та, враховуючи розмір середнього заробітку, який на час звільнення становив 8443,46 грн. на місяць, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.11.2012 року по 13.02.2013 року в сумі 22665,45 грн. та з 06.06.2013 року по 31.08.2013 року в сумі 23923,14 грн.

Крім цього позивач вказав, що бездіяльністю відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в неможливості заробляти на життя власною працею, в отриманні психологічної травми та надмірного душевного хвилювання, розмір якої він визначив у 25000 грн.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 26.11.2012 року по 13.02.2013 року в сумі 22665,45 грн. та з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 49253,52 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн., а всього 96918,97 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 грудня 2013 року (а.с.60-63 т.1), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2014 року (а.с.120-124 т.1), позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Юрія-Фарм» середній заробіток за період з 6 червня 2013 року по 30 листопада 2013 року в сумі 49 253 грн. 52 коп., в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року (а.с. 193-194 т.1) рішення Соснівського суду від 4 грудня 2013 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2014 року скасовані, а справа на правлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2015 року позов задоволено частково (а.с.63-66 т.2), стягнуто з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26 листопада 2012 року по 13 лютого 2013 року в сумі 22 665 грн. 45 коп., за період з 6 червня 2013 року по 30 листопада 2013 року в сумі 49 253 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 7 000 грн., а всього 78 918 грн. 97 коп.

Стягнуто з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь держави судовий збір в розмірі 789 грн. 19коп.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Юрія-Фарм» наголошує на невідповідному застосуванні норм матеріального права при здійсненні розрахунку розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2015 року заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року залишено без змін (а.с.145-148 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року (а.с.199-201 т.2) ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 працював в ТОВ «Юрія-Фарм» на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту.

Наказами № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 р. та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 р. його звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2012 року ОСОБА_6 поновлено на роботі на посаду майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ Юрія-Фарм та стягнуто з підприємства заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 104 143 грн. 16 коп.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення набрало законної сили, проте на момент розгляду справи в суді підтвердження про виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2012 року відсутні.

Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

В п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що відповідно до ст. 24 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.11.2012 року по 13.02.2013 року.

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, а також абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Щодо цього є також правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року № 6-87цс11 та в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15.

В свої касаційній скарзі ТОВ «Юрія-Фарм» зазначає, що ОСОБА_6 фактично погодився з вище наведеними нормами права щодо необхідності обрахування суми до стягнення, виходячи з середньоденної заробітної плати та з відрахуванням при виплаті всіх обовязкових податків та платежів (а.с. 158 т.2), адже 19.06.2015 року представником ОСОБА_6 до суду було скеровано заперечення на апеляційну скаргу, які містять розрахунок стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.11.2012 року по 13.02.2013 року, виходячи з середньоденного заробітку позивача (а.с. 129 зворотна сторона т.2).

Щодо відрахування податків

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу 3 пункту 3 Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Така ж позиція висловлена в ухвалі ВССУ від 01 серпня 2013 року по справі № 6-22954св13.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року.

Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №712/10684/13-ц від 14.03.2014 року про стягнення з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 49 253,52 грн.

19.03.2014 року відповідач через свого представника добровільно виконав судове рішення та сплатив на рахунок Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ грошові кошти в сумі 49 253,52 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 469 від 19.03.2014 (а.с. 78 т.2).

В результаті цього виконавче провадження було завершене на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з повним фактичним виконанням. Зазначене підтверджується листом Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ № 15952/08-03-24 від 17.04.2014 (а.с. 79 т.2).

Таким чином рішення в даній справі в частині стягнення середнього заробітку за період з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 49 253,52 грн. відповідачем було виконано ще 19.03.2014 року.

Відхиляючи вищезазначені доводи та докази, суд першої інстанції виходив з того, що платником за квитанцією № ПН469 від 19.03.2014 року разом із ТОВ «Юрія-Фарм» є громадянин ОСОБА_8, а довіреність не є достатнім доказом для підтвердження здійснення платежу за виконавчим провадженням ОСОБА_9 від імені ТОВ «Юрія-Фарм». У зв'язку з цим, суди дійшли до висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту сплати саме ТОВ «Юрія-Фарм» на користь позивача середнього заробітку за період з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року в сумі 49 253,52 грн.

Так, умови і порядок виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». За змістом пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Таким чином, за змістом вказаної статті Основного Закону, фізичним і юридичним особам дозволено все, що прямо не заборонено законом.

Жодним нормативно-правовим актом не встановлено прямої заборони боржникові за виконавчим провадженням вчиняти дії щодо добровільного виконання судового рішення про стягнення коштів через свого представника.

ТОВ «Юрія-Фарм» є юридичною особою та діє відповідно до установчих документів та чинного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписом ст.ст. 244-246 ЦК України представництво юридичної особи може здійснюватися також за довіреністю, яка від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Таким чином, наявність довіреності на представництво інтересів юридичної особи є належним та достатнім підтвердженням вчинення представником від імені повіреного юридично значущих дій, обсяг яких передбачений довіреністю, в тому числі внесення оплати за виконавчими документами.

Крім того, в касаційній скарзі ТОВ «Юрія-Фарм» зазначає, що ОСОБА_6 в судових засіданнях підтвердив факт отримання коштів за виконавчим листом Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/10684/13-ц від 14.03.2014 року про стягнення з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 49 253,52 грн. (а.с. 157 т.2). Дана обставина підтверджується матеріалами справи.

Слід також зауважити, що питання про поворот виконання рішення ніким не ставилося.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині стягнення з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 49 253,52 грн. за період з 06.06.2013 року по 30.11.2013 року, адже дано заборгованість уже сплачена. Рішення в цій частині підлягає до скасування.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було досліджено обставини справи в повній мірі та не вірно застосовано норми матеріального права, тому заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2015 року підлягає до зміни.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 218, 88, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення яким:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.11.2012 року по 13.02.2013 року в сумі 21 339 (двадцять одна тисяча триста тридцять девять)грн. 92 коп. з відрахуванням при виплаті всіх обовязкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 3 000грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" на користь держави судовий збір в розмірі 1102 грн.40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :