Справа №339/210/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Сметанюка В.Б.,

з участю секретаря: Стельмах М.Ю.,

позивача: ОСОБА_1, відповідачки: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болехові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що ОСОБА_2 більше одного року не проживає за вказаною адресою: в м. Болехові, по вул. Ю. Дрогобича, 28, тому просить визнати відповідачку, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги щодо втрати права користування жилим приміщенням підтримав та додатково пояснив, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку від 14.02.1992 року належить будинок за адресою: в м. Болехові, по вул. Ю.Дрогобича, 28, Івано-Франківської області. У цьому будинку зареєстрована на проживання та проживала до 2015 року його колишня дружина ОСОБА_2 Однак, з березня 2015 року відповідачка за даною адресою не проживає, а живе у своєї матері по вул. Кобринської в м.Болехові.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що в неї із позивачем двоє синів, так як позивач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей вона змушена час від часу їздити закордон на заробітки. Позивач після розірвання шлюбу не пускає її та дітей до хати, поміняв замок у вхідних дверях та на хвіртці. Не віддає її речі які залишилися в будинку. Просить в позові відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (син сторін), пояснив, що батько поміняв замки у будинку і не пускає ні його, ні матір додому. Так, як він навчається то мати змушена їздити закордон, щоб заробити гроші на оплату за навчання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі та давши їм правову оцінку, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що будинок на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку від 14.02.1992 року за адресою: в м. Болехові, по вул. Ю. Дрогобича, 28, Івано-Франківської області, належить ОСОБА_1 (а.с.4-5,7).

В цьому будинку з позивачем зареєстрована відповідачка, та їхні сини ОСОБА_3І.(1995р.н.) та ОСОБА_4 (2001р.н.), що підтверджується довідкою та копією будинкової книги (а.с.28-30).

Шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Болехівського міського суду від 23 жовтня 2015 року (а.с.22-23).

Крім пояснень позивача факт не проживання відповідача у вказаному будинку також підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов (а.с.8-11).

Право власності має абсолютний характер, зміст якого складає правомочність власника володіти, користуватися та розпоряджуватися належним йому майном.

Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч.2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Факт не проживання у житловому будинку близько одного року не заперечила у судовому засіданні і сама відповідач ОСОБА_2 Однак ствердила, що позивач чинить її перешкоди у користуванні жилим приміщенням, помінявши замки у вхідних дверях, що підтвердив і свідок, і сам позивач. Також зазначила, що через скрутне матеріальне становище, навчання сина, змушена була їздити на заробітки закордон. Із закордонного паспорта відповідачки вбачається, що вона з березня по серпень 2015 року та з листопада 2015 року по липень 2016 року перебувала за кордоном.

Суд вважає вказані причини непроживання відповідачки в м. Болехові, по вул. Ю. Дрогобича, 28, Івано-Франківської області поважними.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка не втратила право на користування житлом, оскільки вона не проживає у вказаному будинку, більше одного року з поважних на те причин та через перешкоди позивача.

На підставі наведеного, ст. 319, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.64, 150, 156 ЖК України, керуючись ст. 209, 213-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.Б. Сметанюк