Ухвала

іменем україни

28 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи збільшив, та остаточно просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь борг за договором позики від 13 вересня 2014 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 575 050 грн і три проценти річних від просроченої суми у розмірі 10 462 грн 23 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за договором позики від 30 вересня 2014 року він надав відповідачу позику в сумі 420 тис. грн, яку відповідач повинна була повернути до 02 березня 2015 року, відповідно до графіку, але до теперішнього часу позика не повернута, свої зобов'язання відповідач ігнорує.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року, позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 13 вересня 2014 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 575 050 грн, три проценти річних з построченої суми в розмірі 10 462 грн 23 коп. та 3 775 грн 80 коп. судового збору, а всього - 589 288 грн 03 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 від 22 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.

22 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справу, яку передано судді-доповідачу ОСОБА_6

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2016 року № 139/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_6 відповідно до постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 4697-1, у результаті чого 26 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Леванчука А.О., Маляренка А.В.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення між ним та відповідачем договору позики та передання останній суми позики, натомість відповідач не надала доказів на підтвердження факту повернення позики позивачу.

При цьому суд правильно врахував, що відповідач не надала будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень про те, що договір позики був вчинений нею під впливом тиску з боку позивача, або під впливом тяжкої для неї обставини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд надав належну оцінку тій обставині, що відповідач звернулася до Купянського МВ ГУМВСУ в Харківській області з заявою про шахрайське заволодіння її майном ОСОБА_7 та ОСОБА_4 лише 03 квітня 2015 року, тобто після подання позивачем даного позову до суду, а до цього часу вона будь-яких заяв про шахрайські дії позивача щодо неї нікуди не подавала, договір позики не оспорювала, хоча він був укладений ще 13 вересня 2014 року.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не міг надати їй таку суму позики, оскільки він не працює, як підприємець не значиться, тому відповідних доходів не мав, зазначивши, що згідно з наданими позивачем доказами, він на той час мав стабільно високі прибутки, працював тривалий час в Російській Федерації, що підтверджується даними Прикордонної Служби України щодо перетину ним Державного кордону України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко