У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила суд стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») на свою користь суму банківського вкладу з відсотками в розмірі 12 391 дол. 95 центів США, що за курсом Національного Банку України станом на 29 вересня 2015 року становить 267 414 грн 39 коп., 3% річних у сумі 4 234 грн 41 коп. та інфляційні втрати в сумі 66 863 грн 82 коп.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовувала тим, що 18 квітня 2013 року у м. Севастополі Автономної Республіки Крим між сторонами було укладено договір строкового депозитного вкладу, на виконання якого вона передала банку 10 тис. дол. 83 центи США, строком на 12 місяців під 9,75 % річних.

У жовтні 2014 року вона звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила банк повернути їй депозитний вклад та нараховані відсотки, однак відповідач відмовився повернути їй грошові кошти, у зв'язку з чим, вона звернулась до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 267 414 грн 39 коп. заборгованості за договором банківського вкладу та 4 232 грн 41 коп. - 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в частині задоволених позовних вимог скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу позивачем надано ксерокопію заяви про намір оформлення вкладу, яка не підтверджує факт укладення договору банківського вкладу, а також платіжне доручення, яке не містить печатки банківської установи та інших необхідних реквізитів, у зв'язку із чим позивачем не було доведено факт укладання договору депозитного вкладу з відповідачем та внесення коштів на рахунок відкритий у банку.

Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі - Інструкція № 337).

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 18 квітня 2013 року звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою на оформлення депозитного вкладу «Стандарт 12 мес.» на суму 10 тис. дол. 82 центи США до 18 квітня 2014 року з процентною ставкою 9,75 % річних.

На підтвердження внесення на рахунок в банку 10 тис. дол. 82 центи США позивачем було надано платіжне доручення № від 18 квітня 2013 року.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою, в якій вона просила повернути їй вказану суму вкладу з нарахованими відсотками, на що їй було відмовлено банком.

Згідно оригіналів заяви ОСОБА_6 на оформлення депозитного вкладу та платіжного доручення № від 18 квітня 2013 року про внесення коштів на відповідні рахунки ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані суду касаційної інстанції та оглянуті колегією суддів у судовому засіданні, вбачається зокрема, що указані документи укладені із дотриманням вимог законодавства із зазначенням необхідних реквізитів банківської установи.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 10, 11, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи ОСОБА_6 про укладення між сторонами договору банківського вкладу та безпідставну відмову ПАТ КБ «Приватбанк» виконати відповідне зобов'язання із повернення коштів позивача та помилково вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідач розмістила депозитний вклад в ПАТ КБ «Приватбанк», про що було належним чином укладено необхідні документи, а відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення коштів, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості, нарахованих відсотків та 3% річних за прострочення повернення коштів. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з банку інфляційних втрат суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у зв'язку із тим, що валюта вклад була визначена не у національній валюті, а у доларах США.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення районного суду - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року скасувати, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик