АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8931/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1479/К/16 суддя Філатов К.Б.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача - Ханбір Тетяни Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи у період з 1981 року по 2014 рік у відповідача в шкідливих умовах праці її батько ОСОБА_5 отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача ОСОБА_5 помер. Актом огляду обласної МСЕК №29 від 23 жовтня 2015 року встановлено причинний зв'язок смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

ОСОБА_2 вважає, що смертю її батька від отриманого ним професійного захворювання, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила стягнути на її користь з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 220000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди - 40000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що моральна шкода відшкодовується одноразово, а рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року з ПАТ «Південний ГЗК» на користь батька позивача ОСОБА_5 було стягнуто 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Таким чином, підприємство відповідача вже було притягнуто до майнової відповідальності за незабезпечення належних умов праці батька позивача ОСОБА_5

Також, представник ПАТ «Південний ГЗК» посилається на те, що судом не взято до уваги роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, та належним чином не обґрунтовано розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди, та не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди.

Апелянт вказує, що судом також не досліджувалось питання щодо стосунків позивача та її батька, з огляду на те, що донька на момент смерті була повнолітньою і проживала окремо від батька, а також не з'ясовано, яким чином смерть останнього вплинула на душевний та психічний стан ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 батько позивача ОСОБА_2 (а.с.10)

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16 квітня 2014 року, батько позивача ОСОБА_5, працюючи у період з 30 грудня 1981 року по 25 травня 2014 року на різних посадах на підприємстві відповідача, отримав професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба; другого ступеня від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангідистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією С5,С6,С7,Тh1,Th2,L5,S1, переважно справа, з вираженим статико-динамічним порушенням, м'язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого артозу ліктових суглобів, деформуючого артозу колінних суглобів, стійкий больовий синдром, хронічне обструктивне захворювання легенів першої ст.. ( пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легенів 1 ст.) ЛН першого ст., причиною виникнення якого, було визнано його багаторічну роботу в шкідливих умовах праці (вібрація, пил) у ПАТ «Південний ГЗК», що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працювала хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.124-125)

Висновком МСЕК від 20 травня 2014 року (а.с.6-зворот) ОСОБА_5 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65% та першу групу інвалідності, з 20 травня 2014 року до 01 червня 2015 року, з датою переогляду 01 травня 2015 року. При повторному огляді, висновком МСЕК від 20 червня 2014 року батьку позивача встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 100% та першу групу інвалідності, з 16 червня 2014 року до 01 липня 2015 року, з датою переогляду 01 червня 2015 року. (а.с.6)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с.9).

Відповідно до довідки №0000151 Обласної МСЕК від 23.10.2015 року було встановлено причинний зв'язок між смертю ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням. (а.с.8)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що у зв'язку зі смертю її батька ОСОБА_5 від отриманого ним за життя професійного захворювання, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила батьку позивача безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимогОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену їй моральну шкоду у зв'язку зі смертю батька від отриманого ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначеним висновок викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»: роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю, виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як вбачається з довідки №0000151 Обласної МСЕК від 23.10.2015 року було встановлено причинний зв'язок між смертю ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням. (а.с.8)

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищевказане та враховуючи, що актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16 квітня 2014 року визначено, що ОСОБА_5 отримав професійне захворювання, у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем ПАТ «Південний ГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що саме відповідач ПАТ «Південний ГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - дочці померлого, а тому колегія суддів вважає, що першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що моральна шкода відшкодовується одноразово, а рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року (а.с.27-28) з ПАТ «Південний ГЗК» на користь батька позивача ОСОБА_5 було стягнуто 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки факт того, що батьку позивача, на підставі ч.1 ст.153, ст.237-1 КЗпП України, за життя було відшкодовано моральну шкоду, у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, яке виникло внаслідок незабезпечення відповідачем батьку позивача безпечних та нешкідливих умов праці, не впливає на право позивача ОСОБА_2 на відшкодування завданої їй моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька від вищевказаного професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем заподіяння їй моральної шкоди не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні, а самедовідкою №0000151 Обласної МСЕК від 23.10.2015 року встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням, внаслідок чого позивач ОСОБА_2 втратила люблячого батька, опору, надію та моральну підтримку, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, сам факт смерті батька беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру, і висновки суду з цього приводу є правильними, а доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовано, яким чином смерть батька позивача ОСОБА_5 вплинула на душевний та психічний стан позивача ОСОБА_2 є безпідставними та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Посилання представника ПАТ «Північний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що судом також не досліджувалось питання щодо стосунків позивача та її батька, з огляду на те, що донька на момент смерті була повнолітньою і проживала окремо від батька, також відхиляються колегією суддів, оскільки факт не проживання позивача разом з батьком не впливає на її право на відшкодування завданої їй моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, яка сталась внаслідок незабезпечення відповідачем померлому безпечних та нешкідливих умов праці.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано глибину і тривалість моральних страждань ОСОБА_2, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв'язку зі смертю батька від отриманого ним професійного захворювання та неможливість повернути до життя найріднішу людину, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Тому доводи апеляційної скарги про неврахування судом роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, не обґрунтованість розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів