УхвалА

іменем україни

30 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 31 березня 2015 рокувиникла заборгованість у розмірі 14 721 грн 71 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 993 грн 08 коп.; заборгованість по процентах у розмірі 6 851 грн 41 коп.; заборгованість по комісії та пені у розмірі 1 700 грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 677 грн 22 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 14 721 грн 71 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4 993 грн 08 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 6 851 грн 41 коп.; заборгованість по комісії та пені у розмірі 1 700 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 677 грн 22 коп., а всього 14 721 грн 71 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, норми ЦК України про позовну давність, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154, які у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для усіх судів України.

Суди на підставі вищевказаних норм закону дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, строк якої визначений до квітня 2015 року. Проте банк звернувся до суду з позовом у травні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Посилання касаційної скарги на недосягнення між сторонами усіх істотних умов кредитного договору безпідставні, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме підписаною відповідачем анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 27 квітня 2011 року, додатком до якої є довідка про умови кредитування.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик