Єдиний унікальний номер: 448/270/16-ц
Провадження № 2/448/162/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.

при секретарі Романченко І.А.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача в її користь заборгованість за договором позики та проценти за невчасне виконання грошового зобовязання по поверненню позики за договором в сумі 245400 грн. 02 коп., а також компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 01.01.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона (позивачка) передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 8502,00 дол. США, а відповідач зобовязався повернути такі кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження вказаного договору та його умов, відповідачем було представлено їй розписку про одержання вищезазначених грошових коштів, а також встановлено кінцевий термін їх повернення до 23.02.2014 року.

Вказувала, що відповідач не виконав покладені на нього грошові зобовязання в строк та в порядку, передбаченому договором позики, не повернувши їй вищезгаданої заборгованості в розмірі 8502,00 дол. США.

За таких обставин, вважає, що з відповідача в її користь необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики з врахуванням курсу НБУ станом на 24.02.2016 року, тобто 231509 грн. 46 коп. Крім того, враховуючи, що відповідач не виконав покладене на нього грошове зобовязання щодо повернення суми позики, також вважає, що останній несе відповідальність за невиконання грошового зобовязання у вигляді обовязку на вимогу позивача сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 13890 грн. 56 коп.

Стверджувала, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобовязання щодо повернення вказаної позики, нею (позивачкою) зазнано не мало переживань та страждань з приводу того, що відповідач не має наміру повернути кошти, які їй належать, та такі кошти їй вкрай необхідні для власного проживання, утримання дитини та придбання медикаментів, так як її син ОСОБА_5 страждає на розсіяний склероз та потребує коштовного лікування, а також думки, про те що її кошти не будуть повернуті взагалі або ж через значно тривалий час, тримали її в постійній нервовій та психологічній напрузі, створюючи життєвий дискомфорт та психічне навантаження. З огляду на наведене, вважає, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 25000 грн.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти даного позову заперечили, однак відповідач в судовому засіданні визнав, що дійсно винен позивачці одну тисячу доларів, а не ту, що вказана в позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно боргової розписки відповідача по справі ОСОБА_3 від 13.01.2012 року, вбачається, що останній отримав від позивачки ОСОБА_1 (тещі) 1000 доларів США, які зобовязувався повернути до 15.04.2012 року, а також даною розпискою підтвердив, що заборгував перед сімєю ОСОБА_1 (сімєю його дружини) 2515 доларів США, з яких: 800 доларів США він (відповідач) отримав від позивачки на внесення за ОСОБА_5 страхових платежів, та 800 доларів США, які позивачка надала своєму чоловіку ОСОБА_6 замість відповідача, який заборгував такому за котел, котрий отримав, не надавши за нього коштів (а.с.46).

26.06.2012 року відповідач по справі ОСОБА_3 отримав від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які зобовязувався повернути до 15.08.2012 року, а також 08.08.2012 року відповідач отримав від позивачки грошові кошти в сумі 3000 доларів США, без узгодження кінцевого терміну повернення. Вказане підтверджується ще однією борговою розпискою (а.с.45).

Крім того, оскільки вищевказаних коштів відповідач позивачці не повернув, 01.01.2014 року він надав позивачці боргову розписку, за якою жодних коштів не отримував, а лише констатував той факт, що дійсно має перед позивачкою заборгованість, яку сторони обчислили в сумі 8502 долари США. Згідно даної розписки відповідач зобовязувався повернути вказаний борг в повному обсязі до 23.02.2014 року.

У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається зі змісту ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а також згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю правовою природою, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, так як після укладення такого виду договору всі обовязки за договором позики, в тому числі й повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, в свою чергу, позикодавець набуває за цим договором тільки право.

Розписка про тримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Суд надає віри доказам сторони позивача, та вважає, що на даний час відповідач своє зобовязання належним чином не виконав, свідченням чого є наявність в матеріалах справи оригіналів розписок, представлених суду позивачкою, так як відповідач ухиляється від повернення боргу, що в результаті й стало підставою для звернення позивачки до суду для захисту свого порушеного права.

Крім того, в судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що неодноразово позичав грошові кошти у позивачки, стверджуючи, що позичені кошти він останній повертав, однак жодних доказів, в підтвердження повернення позичених ним коштів, суду не предявив, а розмір позичених коштів окреслював з певним орієнтовним припущенням, чого суд до уваги брати не вправі.

Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, так як зобовязання повинно виконуватись належним чином та у встановлені строки у відповідності до умов договору або вимог чинного законодавства.

Натомість, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 800 доларів США, які позивачка надала своєму чоловіку ОСОБА_6 замість відповідача, де останній заборгував такому за котел, котрий отримав, не надавши за нього коштів (а.с.46), оскільки такі кошти відповідач заборгував не позивачці, а її чоловіку, у якого і є право на звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст.524 ЦК України валютою зобовязання є грошова одиниця України гривня. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на наведене, враховуючи, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачці суму боргу за розпискою, заборгованість відповідача повинна складати суму в гривнях, що еквівалентно сумі, яка підлягає стягненню, а саме 7702 доларів США.

Станом на 27.07.2016 року (тобто станом на дату ухвалення судом рішення по даній справі) офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 24,79 грн.

Відтак, згідно боргової розписки з відповідача в користь позивачки підлягає стягненню 190932 грн. 58 коп. (7702 х 24,79).

Крім того, як вбачається з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, де вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з відповідача у користь позивачки підлягає також стягнення 3% річних за період 23.02.2014 року 23.02.2016 року, де розмір процентів за несвоєчасне виконання грошового зобовязання становить 11455 грн. 95 коп.

Розрахунок трьох процентів річних в період з 23.02.2014 року по 23.02.2016 року становить 11455 грн. 95 коп. (сума санкцій = Сх3хД/365/100, де С сума заборгованості, Д кількість прострочених днів).

Згідно положення ст.60 ЦПК України обовязок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки відповідач, в порушення умов договору позики, не повернув в узгоджені строки надані йому позивачкою грошові кошти, чим порушив умови договору та її право на розпорядження власними коштами, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, має наслідком накладення 3% річних від простроченої суми, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути 190932 грн. 58 коп. (що еквівалентно 7702 доларів США) та 11455 грн. 95 коп., а всього в сумі 202388 грн. 53 коп.

Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення з відповідача 25000 грн. заподіяної моральної шкоди, яка була завдана їй внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань, то суд приходить до наступного.

В розясненнях п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами та доповненнями), зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку зясовувати характер правовідносин і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідач тривалий час не повертає позивачці переданих йому грошових коштів, які остання потребує на лікування сина, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача у користь позивачки моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд, виходячи з загальних принципів процесуального права сторін, де суд повинен сприяти повному та всебічному зясуванню обставин справи, вважає за доцільне задоволити даний позов частково, шляхом призначення стягнення з відповідача у користь позивачки 202388 грн. 54 коп. та 1000 грн., а всього в сумі 203388 грн. 54 коп. В задоволенні решти позовних вимог суд дійшов висновку відмовити.

Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2033 грн. 88 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, у користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, грошові кошти за договором позики в розмірі 202388 (двісті дві тисячі триста вісімдесят вісім) гривень 54 коп. та 1000 (одну тисячу) гривень, а всього в сумі 203388 (двісті три тисячі триста вісімдесят вісім) гривень 54 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у дохід держави в сумі 2033 (дві тисячі тридцять три) гривні 88 коп., які перерахувати на рахунок № 0252, код отримувача , МФО: 825014, призначення платежу «судовий збір, п.1.1 Закону».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7