Справа № 2/325/370/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діоба Г.О.,

при секретарі Цукановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, про відібрання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить відібрати у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги і просить також встановити над дитиною опіку та призначити її опікуном.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідачка є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, а вона - бабусею цієї дитини та єдиною людиною, яка виявила турботу і занепокоєння про його подальшу долю та життя. Згідно доданих медичних висновків дитина має досить серйозне захворювання, потребує постійного лікування, систематичного відвідування лікарів, тощо. Відповідачка, яка є її дочкою, життям та побутом дитини не опікується, на перше місце ставить свої власні інтереси та бажання, що знайшло підтвердження та відображення у висновку органу опіки та піклування Приазовської райдержадміністрації від 02.06.2016 року. Влаштувавшись на роботу та отримуючи заробітну плату, ОСОБА_2 витрачає кошти на власне дозвілля, алкогольні напої, а не на облаштування помешкання, зробивши його придатним для проживання дитини. Згідно вказаного висновку, у результаті обстеження умов проживання відповідачки зафіксовано наявність у помешканні плісняви, сирості, які протипоказані дитині взагалі та становлять для неї загрозу. Житло, яке винаймає відповідачка, не відповідає умовам для проживання дитини, постійна вологість, концентрація оксиду вуглецю і пилу, посилює захворювання ОСОБА_3, що досить негативно впливає на його життя та повноцінний розвиток.

Відповідачка, маючи фінансові можливості, не забезпечує і не турбується про розвиток і здоров'я свого сина, не забезпечує умови для життя хворого малюка.

Позивач вважає, що залишення дитини за її місцем проживання ніякої реальної загрози для життя і здоров'я хлопчика не складає, а навпаки, буде корисним, так як вона докладає усіляких зусиль для забезпечення належних побутових умов для проживання дитини, що також підтверджують лікарі, оскільки лікуванням малюка займається вона.

Сімейним кодексом України передбачено, що суд не може передати дитину тому з батьків, хто зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дбаючи про онука, вона була змушена активно діяти, а саме звернутись до органу опіки та піклування, а тепер і до суду, маючи на меті захист прав та інтересів малолітньої дитини.

Хлопчик проживає разом з нею. Вона намагається максимально забезпечувати всі його потреби, займається вихованням, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує йому одяг, інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримувала відповідне для його віку та потреб харчування. Вона має можливість утримувати та виховувати онука.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні за вищезазначеними обставинами та просить їх задовольнити з тих підстав, що відповідачка зловживає спиртними напоями, не опікується дитиною та не турбується про стан здоров'я хлопчика.

Представник відповідача - адвокат Ковальов Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з тих підстав, що обставини, які зазначені в позові спростовуються представленими суду документами.

Представник органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Драгой М.М. в судовому засіданні висловила думку про необхідність задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини від матері, оскільки відповідачка зловживає спиртними напоями.

Вислухавши позивача, представників відповідача і третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є:

1) ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

2) жорстоке поводження з дитиною;

3) хронічний алкоголізм або наркоманія;

4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_1 є бабою цієї дитини та матір'ю відповідачки.

Відомості про батька малолітнього ОСОБА_3 записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України.

До 05 грудня 2015 року дитина разом з відповідачкою проживали однією сім'єю з позивачкою по АДРЕСА_2.

З 05 грудня минулого року відповідачка разом з дитиною стала проживати в гуртожитку в 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Як вбачається з інформаційного листа № 43 від 21.06.2016 року завідуючої Приазовського дошкільного навчального закладу (ясла-сад) № 3 "Сонечко" ОСОБА_9, в серпні 2015 року малолітній ОСОБА_3 був влаштований відповідачкою у групу раннього віку зазначеного закладу. До січня 2016 року відповідачка своєчасно приводила та забирала дитину, завжди цікавилась поведінкою та успіхами сина, придбала все необхідне для занять.

04 січня 2016 року дитину із закладу забрала рідна сестра відповідачки - ОСОБА_7 в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 знаходилась у нетверезому стані. З цього часу дитину із закладу забирає позивачка або ОСОБА_7

Відповідно до висновку № 01-31/634 від 02.06.2016р. органу опіки і піклування Приазовської районної державної адміністрації про доцільність відібрання дитини від матері, 04.02.2016р. згідно наказу начальника служби у справах дітей райдержадміністрації малолітня дитина влаштована до сім'ї позивачки. Відповідачка проживає у гуртожитку АДРЕСА_1. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, але не бажані для постійного проживання малолітньої дитини, оскільки наявна висока вологість та постійна пліснява. Відповідач влаштувалась на роботу з 20.03.2016р. до ПрАТ "Агропромислова компанія" з постійним отриманням заробітної плати, але, на жаль, заробіток не витрачається на потреби сина. За майже чотири місяці матір навідала сина лише п'ять разів по десять хвилин, до опікунської ради з проханням встановлення місця, часу зустрічей з дитиною не зверталась. Відповідачка вживає спиртні напої неконтрольовано, до стану тяжкого сп'яніння, про що неодноразово надходили скарги до служби у справах дітей. Для забезпечення соціального захисту малолітнього та надання статусу дитини, позбавленої батьківської опіки, орган опіки і піклування вважає доцільним відібрати малолітнього ОСОБА_3 від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, до того часу, коли відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини матір'ю.

Із позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень вбачається, що підставами для відібрання дитини від матері позивачка зазначає зловживання відповідачкою спиртними напоями, відсутність у неї умов для проживання дитини яка хворіє, не забезпечення її лікування.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Показання свідків ОСОБА_6, який є чоловіком позивачки, та ОСОБА_7, яка є дочкою позивачки, котрі надали свідчення, які за своїм змістом є тотожними поясненням позивачки, та показали суду, що відповідачка зловживає спиртними напоями, не проявляє турботи щодо малолітнього сина та не займається його лікуванням, суд оцінює критично та до уваги не приймає з тих підстав, що зазначені особи не є неупередженими, заінтересовані в результаті розгляду справи, оскільки проживають однією сім'єю з позивачкою та на переконання суду перебувають з відповідачкою у неприязних стосунках в зв'язку наявністю спору між позивачкою та відповідачкою щодо малолітнього ОСОБА_3

З цих же підстав суд критично оцінює і не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_10, яка є сусідкою позивачки та перебуває з нею в дружніх стосунках. Більш того, показання цього свідка стосуються не суті спору, а поведінки відповідачки на роботі.

Суд не погоджується з висновком № 01-31/634 від 02.06.2016р. органу опіки і піклування Приазовської районної державної адміністрації про доцільність відібрання дитини від матері, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не базується на ретельному з'ясуванні обставин справи.

Із наданих представником відповідача письмових доказів вбачається, що відповідачка за місцем роботи (характеристика начальника цеха ПрАТ Агропромислова компанія" від 20.05.2016р.) та проживання (характеристика Приазовської селищної ради від 25.05.2016р.) характеризується позитивно. Відповідно до висновку про стан здоров'я від 20.05.2016р. відповідачка є здоровою, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтвердив, що саме ці документи приймались до уваги при прийнятті висновку органом опіки і піклування про доцільність відібрання дитини від матері та оригінали цих документів знаходяться у них.

Також представником третьої особи суду повідомлено, що факти перебування відповідачки у стані алкогольного сп'яніння встановлювались візуально або зі слів мешканців смт. Приазовське, перебування відповідачки у стані сп'яніння за результатами медичного обстеження жодного разу не встановлювалось.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 відповідачка 31.05.2016 року уклала шлюб та разом з чоловіком - ОСОБА_11 проживає в гуртожитку в 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1, в якій нещодавно зроблений ремонт, наявні необхідні для проживання, в доброму стані меблі та побутова техніка, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29.06.2016р. Приазовської селищної ради.

В даний час відповідачка є вагітною, що визнається сторонами в судовому засіданні.

З березня 2016 року ОСОБА_2 працює оператором у ПрАТ "Агропромислова компанія" та має постійний дохід, про що свідчить довідка вказаного підприємства № 472 від 29.06.2016р.

Відповідно до інформаційного листа № 43 від 21.06.2016 року Приазовського дошкільного навчального закладу (ясла-сад) № 3 "Сонечко" малолітній ОСОБА_3 був влаштований в групу раннього віку зазначеного закладу в серпні 2015 року саме відповідачкою, яка до січня 2016 року своєчасно приводила та забирала дитину, завжди цікавилась поведінкою та успіхами сина, придбала все необхідне для занять.

Враховуючі той факт, що з 04 січня 2016 року малолітній ОСОБА_3 був влаштований до сім'ї позивачки згідно наказу начальника служби у справах дітей Приазовської райдержадміністрації, суд приходить до висновку що з цього часу через неприязні стосунки з позивачкою відповідачка фактично була обмежена у виконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, у зв'язку з чим відсутня така складова, як ухилення від виконання цього обов'язку.

Єдиний випадок, коли 04.01.2016р. відповідачка не забрала дитину з дошкільного навчального закладу, на переконання суду сам по собі не може бути підставою для відібрання дитини.

Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Частина 2 статті 155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначається, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.3 ст.4 СК України).

Враховуючи наведене, а також встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в зв'язку з недоведеністю позивачкою належними та допустимими доказами наявності обставин на які вона посилається, як на підставу заявлених вимог, а саме, наявності випадків, передбачених пунктами 2 - 5 ч.1 ст. 164 СК України, а також будь-яких інших випадків, які б свідчили, що залишення дитини у відповідачки є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, про відібрання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.О. Діоба