АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2534/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Пустовіт О.Г.
Провадження №22ц/774/1350/К/16 Доповідач - Митрофанова Л.В.
Категорія - 25 (III)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участі секретаря: Петренко К.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта Січ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Страхова Компанія «Оранта Січ» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2016 року вищезазначена позовна заява повернута ОСОБА_1 для подання до належного суду.

Не погодившись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду, посилаючись на те, що його позовна заява подана в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», тому має розглядатися саме в Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу - за місцем його проживання, відповідно до вимог ч.5 ст. 110 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, разом із доданими до неї документами, суд виходив із того, що позивач подав позов з порушенням правил як загальної територіальної, так і альтернативної підсудності, та справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу. А на спірні правовідносини не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 109 ЦПК України підстави для розгляду справи Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до ПАТ «Страхова Компанія «Оранта Січ» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

За змістом положень, зокрема, ст. 979 ЦК України, ст. 1 ч. 1 п.п. 1, 5, 7, ст. 4 ч. 1 п. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 1, ст. 2 ч. 1, ст.ст. 4, 16 Закону України «Про страхування», ст. 1 ч. 1 п.п. 3, 17, 22, ст.ст. 2, 4, 10, 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання договору страхування), ОСОБА_1 є споживачем фінансових (страхових) послуг і саме в якості страхувальника та споживача про захист своїх прав звернувся до суду. На правову природу договору страхування як договору про надання послуг, а, отже, і на поширення на відповідні правовідносини законодавства про захист прав споживачів, вказує й правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 у справі № 6-126цс14, для відступу від якої колегія суддів підстав не знаходить (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України).

Згідно зі статті 16 Закону України «Про страхування», стаття 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

У частині п'ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України).

А згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Відповідно до загального правила, встановленого ст. 109 ч. 2 ЦПК України, позов до юридичної особи пред'являється в суд за її місцезнаходженням. Водночас цивільний процесуальний закон встановлює винятки з цього правила, так, позов про захист прав споживача може пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ст. 110 ч. 5 ЦПК України). У разі альтеративної підсудності справи право вибору відповідного суду належить позивачу (ст. 110 ч. 14 ЦПК України).

Крім того слід зазначити, що у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» на відносини, що виникають з договорів страхування, поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно до статті 110 Цивільного процесуального кодексу України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за вибором позивача також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або ж за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Тобто дана категорія справ відноситься до альтернативної підсудності.

Відтак, позивач реалізував своє право на вибір суду, якому підсудна справа, тому суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу неправомірно повернув позовну заяв позивачу.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання, тому на підставі ст. 311 ч. 1 п. 4 ЦПК України скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2016 рокускасувати.

Матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта Січ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди направити до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: