АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ТзОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало слідуючими обставинами.

17.12.2012р. ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклали Договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, в тому числі щодо сплати суми основного боргу, відсотків, комісій, штрафних санкцій.

Згідно укладеного 19.01.2007р. між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_1 кредитного договору №92, відповідач отримав 21285дол.США.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договорами порядку та строки, у зв'язку з чим за період з 01.07.2013р. по 28.12.2014р. виникла заборгованість у розмірі 170033,15грн., а саме: 4888,43дол.США (77084,99грн.) - заборгованість по відсотках, 153,29дол. США (2417,21грн.)

22-ц/794/936/2016р. Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І. Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

заборгованість по комісії, 5741,12дол. США (90530,95грн.) пеня.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання.

Також апелянт зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановлено, що 19.01.2007р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №92, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 21285дол.США строком до 15.01.2014р.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.05.2011р. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ«Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 14442,06дол. США та 10340,40грн.

Відповідно до наданої ВДВС Кіцманського РУЮ інформації від 15.11.2013р. постановою державного виконавця від 20.12.2011р. виконавчий документ по справі № 2-124/2011р. повернуто стягувачеві у звязку з нездійсненням авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачем.

17.12.2012р. ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклали Договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, в тому числі щодо сплати суми основного боргу, відсотків, комісій, штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Пунктами 2.1., 2.2. договору відступлення прав вимоги, на умовах, встановлених цим договором, передбачено, що первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. Внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч.2 ст.516, ч.2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Таким чином, за договором відступлення права вимоги до ТзОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.01.2007р., в тому числі й вимога щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів, яка виникла у відповідача до укладення договору відступлення права вимоги, що відповідає положенням ст. 514 ЦК України.

Як на підставу задоволення вимог про стягнення кредитної заборгованості позивач посилається на неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань на користь нового кредитора, у зв'язку з чим за період з 01.07.2013р. по 28.12.2014р. виникла заборгованість у розмірі 170033,15грн., а саме: 4888,43дол.США (77084,99грн.) - заборгованість по відсотках, 153,29дол. США (2417,21грн.) - заборгованість по комісії, 5741,12дол. США (90530,95грн.) пеня.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року в справі №6-1206цс15.

Як в вбачається з матеріалів справи, заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла за період, після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, оскільки рішення не було виконане.

Таким чином, підлягає задоволенню позов в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості по відсоткам в розмірі 4888,43дол.США (77084,99грн.) та заборгованість по комісії в розмірі 153,29дол. США (2417,21грн.) за період з 01.07.2013р. по 28.12.2014р.

Зазначений розмір заборгованості підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості за вказаний період і не спростований належними та допустимими доказами відповідачем.

Положення ч. 2 ст. 192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно наданого позивачем розрахунку сума нарахованої пені становить 5741,12дол. США (90530,95грн.). При цьому пеня нарахована в іноземній валюті та за період з 01.07.2013р. по 28.12.2014р.

Представнику позивача, враховуючи, що він не брав участь в суді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги, для всебічного та повного розгляду справи, була надана можливість та час для надання належних та допустимих доказів, зокрема розрахунків пені в національній валюті в межах строку позовної давності, відповідно до положень ст.ст.192, 533, 258 ЦК України.

Позивач під час апеляційного розгляду просив стягнути пеню в розмірі 4502,04дол.США (71006,25грн.), посилаючись на його власні розрахунки, зазначивши при цьому, що правильно визначити розмір пені в межах позовної давності, враховуючи щоденне коливання курсу валют, він не має можливості і таких розрахунків представити не може.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Враховуючи, що розмір пені зазначений позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами, не представлено розрахунків пені в національній валюті та з врахуванням положень ст.ст.192, 533, 258 ЦК України, підстав для задоволення позову в частині стягнення пені не вбачається.

Доводи ОСОБА_1 про те, що його, як позичальника не було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, тому відсутні правові підстави для стягнення процентів за кредитним договором, є необґрунтованими.

Не вручення повідомлення про заміну кредитора не звільняє боржника від обов'язку по виконанню зобов'язань за кредитним договором.

У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15.

Відповідачем не надано фінансових документів (квитанцій, платіжних доручень), які б підтверджували виконання зобов'язань перед первісним кредитором у зв'язку з неповідомленням його про заміну кредитора.

При розгляді справи суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 640грн.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1ст. 309 ЦПК України , колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року скасувати. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 92 від 19.01.2007р. в розмірі 5041,72дол.США, а саме : 4888,43дол.США (77084,99грн.) - заборгованість по відсотках, 153,29дол. США (2417,21грн.) заборгованість по комісії. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 640грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :