У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири, виключення майна зі спадкової маси, визнання права на спадкування за законом і визнання права власності в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4. звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 1987 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 він проживав з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу. За часспільного проживання, за спільні грошовікошти та внаслідок спільної праці вони придбали квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на зазначене житлове приміщення. Відповідачі є спадкоємцями другої і третьої черги за законом. Він також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однакотримати спадщину не може без встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 на підставі ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 112 ЦК УРСР, ст. ст. 70, 71, 74 СК України, ч. 2 ст. 1259 ЦК України просив суд: встановитифакт проживання його і ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1987 року до 28жовтня 2013 року;визнати спільною сумісною власністю майно, що нажите ним та ОСОБА_7 під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, виключити зі спадкової маси 1/2 частку цього майна тавизнати за ним право на спадкування за законом на 1/4 частку вказаної квартири разом із спадкоємцем другої черги, визнати за ним право власності на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом;судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів своїх вимог, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки спірна квартира була набута у власність померлою в жовтні 2013 року ОСОБА_7 у квітні 1995 року, сплативши пайові внески.

Отже, у силу ст. 17 Закону України «Про власність», чинною на той час, ст. 112 ЦК УРСР, позивач не довів, що майно було набуто й за його рахунок, як і свою трудову участь в цьому.

Крім того, суди вірно дійшли висновку про те, що померла ОСОБА_7 не була у безпорадному стані, а тому підстав для надання позивачу за рішенням суду право на спадкування зі спадкоємцями інших черг, немає.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, фактичних обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.Ф. Хопта