Справа № 583/610/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Плотникової Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2016 року позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення боргу, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг в сумі 22462,15 грн. відповідно до боргової розписки від 10.08.2015 р. Свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2015 р. відповідачка ОСОБА_2 отримала від неї (ОСОБА_1І.) в якості позики грошові кошти в сумі 22462,15 грн., які зобовязалася повернути до 01.01.2016 р., про що власноруч написала розписку. По даний час відповідачка суми позики не повернула, ухиляється від її повернення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 22462,15 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти позову, мотивуючи тим, що між ОСОБА_2 та фізичною особою-субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 було укладено трудовий договір від 01.10.2013 р., який зареєстровано у Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, відповідно до якого ОСОБА_2 виконувала обовязки продавця, в тому числі прийняття товару для реалізації, продажу товару, його збереження в період робочого часу, видавала виручку від товару роботодавцю. 10.08.2015 р. ОСОБА_1 провела інвентаризацію товару в магазині, де працювала відповідач, та заявила про виявлену недостачу на суму 22462,15 грн. За наслідками проведеної інвентаризації ОСОБА_1 примусила ОСОБА_2 написати розписку про те, що ОСОБА_2 віддасть їй (ОСОБА_1І.) борг на зазначену суму недостачі. Під тиском роботодавця ОСОБА_1 відповідачка 10.08.2015 року написала розписку про те, що зобовязується віддати борг ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22462,15 грн. до 01.01.2016 р. Таким чином, між позивачкою та відповідачкою договір позики не укладався, ОСОБА_1 грошову або майнову позику відповідачці не надавала, а ОСОБА_2 грошей або речей у позику не приймала, тому між сторонами правовідносин позики не існувало і не існує. Сама розписка від 10.08.2015 р. не містить інформації про отримання відповідачкою ОСОБА_2 позики. Тому просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують правовідносини, що виникли з договору позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст..1046 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 10.08.2015 року відповідачкою ОСОБА_2 була видана позикодавцеві ОСОБА_4 розписка, в якій вона зобовязується віддати ОСОБА_1І борг - грошові кошти в сумі 22462,15 грн. до 01 січня 2016 року, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику (а.с. 6).

У розписці зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка позичена, зобов'язання повернути позикодавцеві борг у зазначений термін, особистий підпис позичальника; свідки та їх місце проживання; підписи свідків; дата складення розписки.

За договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Позика вважається поверненою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Зобовязання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобовязання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання. Про це також зазначено в ст. 599 ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За договором позики на позикодавця покладається обовязок при прийнятті виконання зобовязання (при поверненні позики) видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини), або повернути йому борговий документ, або в разі неможливості повернення (наприклад, коли він втрачений) такого документа вказати про це у виданій розписці. У свою чергу позичальник (боржник) має право затримати виконання зобовязання, якщо борговий документ позикодавець не повертає (ч.4 ст.545 ЦК). І навпаки, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (ч.3 ст.545 ЦК).

Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика за борговою розпискою від 10.08.2015 року в сумі 22462,15 грн. позивачу не повернута, про що свідчить наявний у позивачки оригінал зазначеної розписки.

Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідачка в судовому засіданні не надала.

Враховуючи викладене, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за договором позики в сумі 22462,15 грн.

Доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачкою ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою від 10.08.2015 року не отримувались, і що відсутні докази, які б підтверджували факт передачі відповідачці грошової суми, - суд не бере до уваги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач ОСОБА_2. не оспорює в судовому засіданні, що боргова розписка від 10.08.2015 року написана і підписана нею власноруч.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

Зі змісту розписки від 10.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 зобовязується віддати ОСОБА_1 борг - грошові кошти в сумі 22462,15 грн. до 01.01.2016 року, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

Належних та допустимих доказів про те, що грошові кошти за борговою розпискою від 10.08.2015 року насправді відповідачкою ОСОБА_2 не були одержані від позикодавця, - відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні не надали.

Покази свідка ОСОБА_6 про те, що її мати - ОСОБА_2 10.08.2015 року ніяких грошових коштів у ОСОБА_1 в борг не брала, суд не бере до уваги, так як згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Крім того, суд критично оцінює покази даного свідка про те, що ОСОБА_2 написала вказану розписку під тиском свого роботодавця ОСОБА_1, так як свідок є дочкою відповідачки та зацікавлена в результатах розгляду справи, крім того, судом встановлено і це не оспорюється сторонами по справі, що під час написання даної розписки були присутні інші особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, крім того, дану розписку підписала і сама свідок ОСОБА_6, що, на думку суду, спростовує такі покази свідка.

Доводи відповідачки та її представника, що розписка від 10.08.2015 року не містить інформації про фактичне отримання позичальником грошових коштів і що в момент написання розписки грошові кошти в борг відповідачці не передавались, - суд не бере до уваги. Такі доводи спростовуються самим змістом розписки від 10.08.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_2 зобовязується віддати ОСОБА_1 борг - грошові кошти в сумі 22462,15 грн. до 1 січня 2016 року, тобто розписка посвідчує факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення). Борг це те, що вже взято в позику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових кошів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Доводи представника відповідача про те, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався, правовідносин з приводу договору позики, передбачених ЦК України, між сторонами не виникало і не існує, і що боргова розписка була написана ОСОБА_2 за наслідками проведеної позивачкою в магазині інвентаризації та виявленої недостачі і містить зобовязання ОСОБА_2 віддати ОСОБА_1 борг саме на зазначену суму недостачі, - суд не бере до уваги виходячи з наступного.

Згідно ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57, 58, ч. ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 01.10.2013 р. між ОСОБА_1 фізичною особою-субєктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який був зареєстрований в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості населення, згідно якого ОСОБА_2 була прийнята на роботу продавцем продовольчих і промислових товарів. 25.03.2016 року даний трудовий договір було розірвано сторонами згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудового договору від 01.10.2013 р., копією трудової книжки ОСОБА_2

Однак відповідачкою та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проведення інвентаризації матеріальних цінностей в магазині, де працювала продавцем відповідач, та виявлення за її результатами недостачі на суму 22462,15 грн.

Зошити з записами, на які посилається відповідач та її представник в підтвердження факту проведення інвентаризації та виявленої недостачі на суму 22462,15 грн., суд не бере до уваги, так як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розписка від 10.08.2015 року підтверджує факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 грошових коштів від позивачки ОСОБА_1 саме в борг, тобто із зобовязанням їх повернення, а тому доводи відповідачки та її представника про те, що насправді між позивачкою та відповідачкою існують трудові правовідносини, а не правовідносини, що виникли з договору позики, суд не бере до уваги.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 22462,15 грн. відповідно до боргової розписки від 10.08.2015 р. підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 530, 545, 1046-1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за борговою розпискою від 10 серпня 2015 року в сумі 22462,15 грн. та судові витрати по справі в сумі 551,20 грн., а всього стягнути 23013,35 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плотникова Н.Б.