СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/104/16
ун. № 759/6249/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києвау складі:

головуючого судді - Семанівої Ю.В.,

за участі секретарів - Ярмощук К.А., Маляренко М.М.,

представника скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва Гуріної Дарї Ігорівни, заінтересована особа: ПАТ «Альфа-Банк» ,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3, підписана її представником ОСОБА_2, оскаржувана особа: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва Гуріна Даря Ігорівна, заінтересована особа: ПАТ «Альфа-Банк» на бездіяльність державного виконавця. Скаржник, після уточнення технічних помилок, допущених у вимогах скарги, просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Гуріної Дар'ї Ігорівни ВДВС Святошинського районного управління юстиції м. Києва щодо закінчення виконавчого провадження (№ 49435637), відкритого на підставі виконавчого листа № 2/759/1027/13 від 17.07.2013 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 боргу в розмірі 111 710 грн. 16 коп. та судового збору в розмірі 1117грн. 10 коп. на користь ПАТ «Альфа - Банк» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Також, скаржник просить зобов'язати державного виконавця Гуріну Дар'ю Ігорівну ВДВС Святошинського районного управління юстиції м. Києва закінчити виконавче провадження ( № 49435637 ), відкрите на підставі виконавчого листа № 2/759/1027/13 від 17.07.2013 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 боргу в розмірі 111 710 грн. 16 коп. та судового збору в розмірі 1 117 грн. 10 коп. на користь ПАТ «Альфа - Банк » у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

В судовому засіданні представник скаржниці скаргу просила задовольнити з підстав, викладених у ній, повідомивши суду, що ОСОБА_3 яка є боржником за виконавчим провадженням № 49435637 та згідно з заочним рішенням Святошинського суду міста Києва від 16.01.2013 січня з якої разом з ОСОБА_5 солідарно вирішено стягнути 111 710 грн. 16 коп. та судовий збір 1117 грн.10 коп. - сплатила вказані суми. На підтвердження суду було надано оригінали відповідних квитанції, до справи долучено відповідні копії квитанцій (а.с. 14-20, 78-91). Відповідно, боржником було сплачено суму боргу, визначену судовим рішенням та відповідно до виконавчого листа, виконавчий збір та витрати. Всі квитанції були направлені до державного виконавця, на підтвердження представником було надано копію заяви (а.с.31), проте, письмової відповіді заявник не отримав, виконавче провадження не закінчено, скарги на дії виконавця залишаються без відповіді, у зв'язку з чим, скаржник вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Водночас, представник повідомила, що після судового рішення банк продовжував нараховувати відповідні проценти, і, наразі, щодо цих коштів триває судовий розгляд. Однак, це, на думку представника, не може стосуватись вказаного у скарзі виконавчого провадження.

Державний виконавець Гуріна Дар'я Ігорівна Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином (а.с.57,77) у тому числі, через керівництво відділу, виконавче провадження на огляд суду також не було надано (а.с.76).

Представник ПАТ «Альфа Банк» у судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.58, 74-1).

Заслухавши пояснення представника скаржниці, дослідивши матеріали скарги та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16 січня 2013 року заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором № 490058601 від 07.03.2008 року в змірі 111 710 грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 1 117 грн. 10 коп. ( а.с.10 ).

На підставі рішення було видано виконавчий лист від 17.07.2013 року копія виконавчого листа додається (а.с.12).

ОСОБА_3 добровільно виконувала вказане судове рішення (а.с. 14-20, 78-91).

03 липня 2015 року відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва було поновлено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання та зазначено про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не заперечували проти такого поновлення, зазначаючи про добровільне виконання рішення суду. Факт добровільного виконання судового рішення також визнавався представником ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.13).

07.10.2015 року ОСОБА_3 звернулась до банку з проханням підтвердити чи спростувати інформацію відносно переуступки її боргу (а.с. 20)

Відповідно до відповіді ПАТ «Альфа-Банк» від 19.01.2016 року повідомив боржницю, що станом на 13.01.2016 року, сума заборгованості становить 8066, 33 долари США(а.с. 21).

Відповідно до листа «Альфа-Банк» від 26.01.2016 року станом на 13.01.2016 року, сума заборгованості становить 39672,92 долари США (а.с. 21).

На даний момент відкрито два виконавчих провадження щодо скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення боргу в розмірі в розмірі 111 710 грн. 16 коп. з кожного (а.с.23-24). ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні №49435637.

ОСОБА_3 звернулись до державних виконавців з проханням провести перерахунок суми у з врахуванням добровільної сплати заборгованості. І отримала відповідь, що враховуючи отримання державним виконавцем документів про часткову сплату боргу, 11.12.2015 року було направлено вимогу до ПАТ «Альфа-Банк» для встановлення остаточної суми заборгованості (а.с. 26).

Відповідно до листа «Альфа-Банк» від 10.03.2016 року станом на 26.06.2015 року, сума заборгованості становить 16 099,05 долари США (а.с. 21). Заборгованість згідно виконавчого документа №2/759/1023/13 - не погашена.

12.04.2016 року ОСОБА_3 було сплачено останній платіж у рахунок погашення заборгованості (а.с.27). Після чого, вона знову звернулась до державного виконавця та просила закінчити виконавче провадження (а.с.28).

Згідно з відповіддю начальника відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві, повідомлено, що 27.04.2016 року державним виконавцем повторно направлено вимогу до ПАТ «Альфа-Банк» для встановлення про наявність або відсутність заборгованості (а.с.30).

25.04.2016 року ОСОБА_3 було сплачено додаткові витрати в розмірі 200 грн. (а.с.27), яка разом із заявою від 25.04.2016 року була надана державному виконавцю (а.с.31). Зазначене звернення залишилось без відповіді.

Спростування вищевикладених фактів державним виконавцем не було надано.

Згідно зіст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувану в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Дослідивши матеріали справи, та перевіривши відповідність дій державного виконавця вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в його діях (бездіяльності) є невідповідність чинному законодавству України, оскільки, починаючи з квітня 2016 року (часу отримання від боржника клопотання про закриття виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням боргового зобов'язання боржником) не здійснив відповідних дій згідно з вимогами закону. Суд вважає, що державний виконавець дане питання вирішував однобічно та необ'єктивно, оскільки запити (вимоги) державного виконавця до ПАТ «Альфа-Банк» містять прохання щодо остаточної суми заборгованості ОСОБА_3, проте, у запиті не вказано, що інформація запитується відносно зазначеного виконавчого провадження щодо виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2013 року. Окрім того, чинне законодавство взагалі не передбачає встановлення наявності чи відсутності факту виконання судового рішення шляхом направлення запитів. Фактично, боржнику не було відмовлено у закритті виконавчого провадження. Його заяву взагалі не було розглянуто. Не розгляд заяви боржника від 25.04.2016 року про закриття виконавчого провадження є необґрунтованим.

Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 5 «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; зокрема, надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Суд критично ставиться до дій державного виконавця, яким однобічно було взято до уваги пропозицію банку щодо необхідності врахування загальної заборгованості. Також, суд звертає увагу, що, банк, як стягувач у виконавчому провадженні, маючи передбачені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» права та обов'язки, повинен і зобов'язаний був в питанні виконання зазначеного рішення суду про стягнення з боржника на його користь коштів за виконавчим листом, співпрацювати з органом примусового виконання судових рішень та вести окремий облік щодо сум залишку заборгованості, з урахуванням сплачених боржником сум.

Суми, отримані банком як від виконавчої служби, так і сплачені ОСОБА_3, могли зараховуватися лише в рахунок сплати заборгованості за виконавчим листом, враховуючи що відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року представник банку визнав факт добровільного виконання боржником судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскільки, в даному випадку оскаржується бездіяльність державного виконавця, то скарга може бути подана в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 383 - 387, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва Гуріної Дарї Ігорівни, заінтересована особа: ПАТ «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва щодо невирішення питання про закінчення виконавчого провадження № 49435637 зв'язку із фактичним виконанням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2013 року боржником ОСОБА_3

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва усунути допущені порушення прав ОСОБА_3 та вчинити відповідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» по закінченню виконавчого провадження № 49435637 з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2013 року у зв'язку з виконання рішення суду у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю.В Семаніва