У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

КолодійчукаВ.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2011 року ОСОБА_6 на полі за с. Вороне Жашківського району Черкаської області у власному автомобілі вступив з нею в статеві зносини, хоча на той момент вона була неповнолітньою та згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 серпня 2011 року не досягла статевої зрілості. Вказаними діями відповідач вчинив злочин, передбачений ст. 155 ч. 1 КК України, проте постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2012 року провадження у кримінальній справі за обвинуваченням його у зазначеному злочині закрито на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Посилаючись на те, що вказаними діями відповідач завдав їй моральних страждань, що виявилися, зокрема, у погіршенні стосунків з друзями та близькими, нормального ритму життя, погіршенні здоров'я, що, у свою чергу, призвело до того, що вона була відрахована з навчального закладу, позивачка просила стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив зі ступеня фізичних та моральних страждань, давності їх спричинення, зокрема понад 4 роки тому, а також із того, що скоєний відповідачем злочин не є тяжким, а погіршення стану свого здоров'я позивачка не довела.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 24 липня 2011 року ОСОБА_6 на полі за с. Вороне Жашківського району Черкаської області у власному автомобілі вступив з ОСОБА_3 в статеві зносини, хоча на той момент вона була неповнолітньою та згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 серпня 2011 року не досягла статевої зрілості.

Вказаними діями відповідач вчинив злочин, передбачений ст. 155 ч. 1 КК України, проте постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2012 року провадження у кримінальній справі за обвинуваченням його у зазначеному злочині закрита на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Визнаючи розмір моральної шкоди суди не врахували наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суди наведеного не врахували та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали оцінки твердженням ОСОБА_3 про те, що у результаті вчиненого відповідачем злочину було принижено її честь, гідність та нормальне життя молодої дівчини, належним чином не перевірили її посилань на те, що через погіршення у результаті злочину стану здоров'я вона часто хворіє та не може вчитися, що потягло за собою її відрахування з вищого навчального закладу.

Доводи судів першої та апеляційної інстанцій про те, що злочин проти позивачки було вчинено 4 роки тому не можуть бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди, оскільки судам слід дослідити, якої моральної шкоди ОСОБА_3 зазнала під час вчинення злочину проти неї, чи була ця шкода відшкодована відповідачем.

Отже, суди доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості (ст. 23 ЦК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська