Ухвала іменем україни
12 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення утримання, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 кошти на її утримання щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу безстроково.

Мотивувала вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1988 року. З ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, вони мешкають окремо, спільного бюджету не мають. З 03 травня 2012 року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково і призначена пенсія в розмірі 1834,71 грн. Остання не працює, крім пенсії інших доходів не має. Оскільки, відповідач має доходи, які дозволяють йому надавати матеріальну допомогу, ОСОБА_2 звернулася з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши подані заявником матеріали, в межах заявлених вимог, вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 1988 року. У 2012 році позивачу встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с.4).

Згідно з довідками управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ОСОБА_2 одержує пенсію по інвалідності розмірі 1834,71 грн. (а.с.5).

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з січня 2016 року становить 1074 грн, а з травня 2016 року 1130 грн.

Із викладеного слідує, що розмір пенсії ОСОБА_2 перевищує визначений законом прожитковий мінімум.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому ОСОБА_2 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст.75 СК України, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Висновки судів узгоджуються з правової позицією викладеною у постанові Верховного суду України у справі 6-3066цс15 від 13 квітня 2016 року,яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Доводи позивача, викладені в касаційній скарзі аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та були відхилені.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення утримання.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова