Справа № 649/230/16-ц
Провадження № 2/649/122/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2016 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Соловйова В.В.

секретаря судових засідань Пенської Ю.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2007 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (покупці) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1. Договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим №1595. Згідно вказаного договору покупці придбали по 1/2 частці вказаного житлового будинку. 23.10.2007 року ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частку вказаного будинку ОСОБА_3 Договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931. Право власності на відчужуване майно у первісного продавця ОСОБА_7 підтверджувалося рішенням Великолепетиського районного суду від 17.08.2007 року. Позивач зазначила, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року, рішення Великолепетиського районного суду від 17.08.2007 pоку, на підставі якого ОСОБА_7 вчинив вищевказаний правочин як власник будинку, було скасоване. Крім того, рішенням Великолепетиського районного суду від 13.06.2012 року по справі №2103/371/2012 року із змінами внесеними рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року та рішенням ВССУ від 10.07.2013 року, за нею було визнано право власності на 5/8 частин об'єкту незавершеного будівництва, який складається з матеріалів, обладнання, використаних при його будівництві, що розташований по АДРЕСА_1. Окрім того, рішеннями судів різних інстанцій було встановлено факт смерті її чоловіка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, факт прийняття нею спадщини після його смерті, факт перебування у шлюбних відносинах, а також неодноразово було встановлено факт відсутності у 2007 році житлового будинку - нерухомого майна, як об'єкту оскаржуваних договорів купівлі-продажу та дарування. Вказані судові рішення, ухвалювалися за участю відповідачів, набрали законної сили, а тому встановлені в цих рішеннях факти повторного доказування не потребують. Отже, враховуючи те, що сторони в Договорі купівлі-продажу та договорі дарування предметом визначили неіснуючу у 2007 році будівлю, спірні договори суперечать нормам ст.ст. 655, 656, 717,718 ЦК України, а тому в силу ст.ст 215, 236 зазначеного Кодексу, дані договори є недійсними з моменту їх вчинення у зв'язку із недодержанням в момент їх вчинення сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Також позивач зазначила, що з 2006 по 05.04.2012 року вона перебувала під вартою у зв'язку із розслідуванням кримінальної справи. Весь цей час вона не могла звернутися належним чином до суду за захистом своїх прав. Після того, як відносно неї 05.04.2012 року було змінено міру запобіжного заходу, а кримінальну справу закрито, ще довгий час тривали судові розгляди по різним інстанціям де вона визнавала неправомірними рішення судів ухвалених за час її перебування під вартою та визнання незаконними дій відповідачів вчинених стосовно її спадкового майна. Остаточні рішення по цим справам були ухвалені вже у 2015 році внаслідок цього вона пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач просить суд поновити їй строк позовної давності за позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними. Визнати недійсним укладений 08.09.2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1595, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а також визнати недійсним укладений 23.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір дарування 1Л2 будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів.

У судове засідання позивач ОСОБА_6 не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 13.04.2016 року.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, вважає його обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що в 2007 році вони з матір"ю придбали будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. У ОСОБА_7 були готові всі документи для оформлення договору купівлі-продажу нотаріально. В 2007 році вони уклали договір купівлі-продажу, а потім мати захворіла та подарувала свою частину будинку їй. На момент укладення договору купівлі-продажу будинок був зареєстрований на ОСОБА_7. Вважає, що у даному випадку вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала та не могла знати, що ОСОБА_7 не мав необхідний обсяг прав на здійснення відчуження спірного майна. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від: 17.05.2016 року; 31.05.2016 року;14.07.2016 року та від 16.08.2016 року.

У відкритому судовому засіданні представник відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_10 - ОСОБА_11 позов не визнала, та подала до суду заяву про застосування строку позовної давності у якій зазначила, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не погоджуються з причинами пропуску строку позовної давності зазначеними позивачем ОСОБА_6 в позові і не вважають їх поважними і такими, що дають право на поновлення строку позовної давності. Так, з викладених у позові ОСОБА_6 причин пропуску нею строку позовної давності вбачається те, що про укладений відповідачами договір купівлі - продажу та договір дарування їй стало відомо відразу після змінення відносно неї міри запобіжного заходу 05.04.2012 року. Скориставшись своїми правами ОСОБА_6 12 квітня 2012 року з письмовою заявою звернулась, за захистом своїх порушених прав до Великолепетиського міжрайонного прокурора, який 17.04.2012 року звернувся з позовною заявою до суду в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності не нерухомість та витребування майна із чужого незаконного володіння. Таким чином, вже починаючи з 12 квітня 2012 року ОСОБА_6 знала про своє порушене право та про осіб, які його порушили, саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності для захисту порушеного права шляхом визнання договору купівлі - продажу та договору дарування недійсними. Тому вважає, що строк позовної давності почав свій перебіг з 13 квітня 2012 року та закінчився 13 квітня 2015 року. Проте, позивач звернувся з позовними вимогами про визнання договору купівлі - продажу та договору дарування лише в квітні 2016 року. Просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_6 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу від 08.09.2007 року та договору дарування від 23.10.2007 року недійсними та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великолепетиська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Горностаївської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_12 у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від: 18.08.2016 року.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає можливим позов задовольнити.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що заявлена позивачем позовна вимога про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що уперіод часу з 17.08.2006 року по 05.04.2012 року ОСОБА_6 перебувала під вартою у зв»язку з висунутим відносно неї обвинуваченням за ст. 115 ч. 2, п.6, 11, 12 ст. 304 КК України, що підтверджується постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05.04.2012 року та постановою про закриття кримінальної справи від 12.04.2012 року.

Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи були оглянути матеріали цивільної справи №2103/371/2012 року та встановлено, що прокурор Великолепетиської міжрайонної прокуратури 17.04.2012 року звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_13 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухомість та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 13.06.2012 року у справі №2103/371/2012 року позов прокурора задоволено та визнано за ОСОБА_14 право власності на 1/2 та 1/8 частину об»єкту незавершеного будівництва та витребувано у ОСОБА_3 відповідні частини об»єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року у справі №22ц/2190/2339/2012 року рішення суду першої інстанції частково змінено у частині витребування у ОСОБА_3 частин об»єкта незавершеного будівництва.

Вказане рішення апеляційного було оскаржено ОСОБА_3 до Вищого спеціалізованого суду України рішенням якого лише 10 липня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 13.06.2012 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року у частині задоволення позову про витребування майна скасовано та у цій частині позову відмовлено, в решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суд вважає, що у ОСОБА_6. право на позов про визнання вказаних договорів недійсними виникло з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду Херсонської області по справі №22ц/2190/2339/2012, тобто з 06.12.2012 року. Оскільки вказаним рішенням за ОСОБА_6 визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва розташованого в АДРЕСА_1, що надало їй можливості дізнатися про порушення своїх прав та вчиняти дії спрямовані на захист своїх інтересів на правах власника майна.

Але, з урахуванням того, що розгляд даного спору тривав у Вищому спеціалізованому суді України до 10.07.2013 року, який ухвалив остаточне рішення по цьому спору, у ОСОБА_6 були вагомі підстави утриматися від реалізації свого права на позов до винесення остаточного рішення судом касаційної інстанції, а тому суд вважає причини пропуску ОСОБА_6 строку позовної давності поважними, а її порушене право, відповідно до ст. 267 ЦК України таким, що підлягає захисту.

Обставини встановленні рішенням суду, яке набрало законної сили не підлягають додатковому доказуванню, що передбачено ст. 61 ЦПК України

Так, при розгляді судових справ судами різних інстанцій за позовами ОСОБА_6 було встановлено:

- рішенням Великолепетиського районного суду від 13.06.2012 року по справі №2103/371/2012 року, що згідно протоколу №1 засідання виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів від 17.01.1997 року, рішення № 6 «Про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків ОСОБА_8» було вирішено дозволити будівництво індивідуальних житлових будинків на виділених земельних ділянках та раніше закріплених слідуючим громадянам: ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, і вказаний будинок не був введений в експлуатацію, а ОСОБА_8 володів об»єктом незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

- рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року по справі №22ц/2190/2339/2012 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2013 року згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №45/2012 від 19.11.2012 року, проведеної в ході апеляційного розгляду було встановлено, що двоповерхова будівля за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 80%.

- рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.04.2013 року по справі №22-ц/791/832/2013 року встановлено, що на час смерті ОСОБА_8 будинок по АДРЕСА_1 не був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку та не відбулася його державна реєстрація, а тому у спадкодавця не виникло право власності на нього і вказаний будинок не може входити до складу спадщини.

- рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року по справі №22-ц/2190/601/2012 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. На час смерті ОСОБА_8 будинок по АДРЕСА_1 не був зданий-прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку та не відбулася його державна реєстрація.

- рішенням Великолепетиського районного суду від 17.03.2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Каховського державного бюро технічної інвентаризації про визнання за ним права власності на житловий будинок позов ОСОБА_7 задоволено та визнано за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані по АДРЕСА_1.

- рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року апеляційну скаргу прокурора Великолепетиського району задоволено, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17.03.2007 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. Тобто у ОСОБА_7 відпали правові підстави розпоряджатися нерухомим майном розташованим по АДРЕСА_1 Великолепетиського району Херсонської області.

Таким чином рішеннями судів різних інстанцій було неодноразово встановлено факт відсутності у 2007 році житлового будинку - нерухомого майна, як об'єкту оскаржуваних договорів купівлі-продажу та дарування.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Так, ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, та також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 655, 718 ЦК України, договір купівлі-продажу та дарування є предметними, оскільки за такими договорами може бути відчужене тільки реально існуюче майно.

Предметом договору купівлі-продажу, згідно із ст. 656 ЦК України, може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, а дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №45/2012 від 19.11.2012 року, проведеної в ході апеляційного розгляду справи №22ц/2190/2339/2012 pоку, двоповерхова будівля за адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 80%.

Отже, враховуючи те, що сторони в Договорі купівлі-продажу та договорі дарування предметом визначили неіснуючу у 2007 році будівлю, спірні договори суперечать нормам ст.ст. 655, 656, 717, 718 ЦК України, а тому в силу ст.ст. 215, 236 зазначеного Кодексу, дані договори є недійсними з моменту їх вчинення у зв'язку із недодержанням в момент їх вчинення сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України.

В ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до ст.ст. 203, 215, 236, 655, 656, 717, 718 ЦК України ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважає необхідним: визнати недійсним укладений 08.09.2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1595, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а також визнати недійсним укладений 23.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір дарування 1/2 частини будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а тому позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 203, 215, 236, 655, 656, 717, 718 ЦК України, ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_6 строк позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними задовольнити.

Визнати недійсним укладений 08.09.2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1595, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів.

Визнати недійсним укладений 23.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір дарування 1/2 частини будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА

Суддя В.В. Соловйов

Секретар с/з Ю.О. Пенська