Справа № 450/1188/16 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/5781/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Надано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виготовлення паспорту - проїзного документа для виїзду за кордон малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надано малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення до Арабської республіки Єгипет у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на період з 10.10.2016 року по 20.10.2016 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що неповідомлення судом у встановленому порядку про розгляд справи позбавило його передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими заперечує проти позову. Вказує, що був позбавлений можливості надати суду документи, щодо обставин справи, які не вивчалися у судовому засіданні і мають значення для встановлення фактів, а саме щодо безпідставності пред'явлених до нього позовних вимог ОСОБА_2

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 та представник орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 96-97), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року.

Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка з часу розірвання шлюбу від 03.11.2011 року проживає разом з позивачкою за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до підтвердження бронювання туру Турагенства «Coraltravel» позивачка має намір на вивіз неповнолітньої дитини сторін за межі України на відпочинок та оздоровлення до країни Єгипет на період з 10.10.2016 по 20.10.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Задовольняючи даний позов районний суд виходив з того, що не вбачається ризиків, які б свідчили про можливе порушення батьківських прав відповідача, зокрема щодо спілкування та участі у вихованні дитини у разі виїзду дитини без його супроводу на відпочинок та оздоровлення за кордон на визначений термін.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Як убачається з матеріалів справи, підставою звернення позивача до суду було надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 в період з 10.10.2016 року по 20.10.2016 року до Єгипту.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що районний суд визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, зазначив конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька та врахував визначеної ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська