Справа № 452/2716/15 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/954/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області, третя особа ОСОБА_6 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у звязку із незаконним звільненням,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року у позові відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що суд при винесенні рішення проігнорував п. 2,5 ст. 42 Кодексу законів про працю. Звертає увагу, що порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати в школі, в неї більш висока кваліфікація і продуктивність правці та вона триваліший час працювала у школі на посаді кухаря і її загальний стаж складає 48 років.

Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги та визнати незаконним та скасувати накази № 120-К від 08.09.2014 року та № 169-К від 12.11.2015 року виданий ОСОБА_5 середньою загальноосвітньою школою 1-3 ступенів ім. В. Жеребного Самбірського району Львівської області; поновити її на посаді куховара у ОСОБА_5 середню загальноосвітню школу 1-3 ступеня ім. В. Жеребного Самбірського району Львівської області з 08.09.2015 року; стягнути з ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи 1-3 ступенів ім. В. Жеребного Самбірського району Львівської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.09.2015 року до дня постановлення рішення суду; зобовязати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно наказу №120-к від 08.09.2015 року, виданого ОСОБА_5 середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів імені ОСОБА_7 Жеребного Самбірського району Львівської області «Про звільнення ОСОБА_4Н.», ОСОБА_4 з 08.09.2015 року звільнено з посади кухаря шкільної їдальні у звязку із скороченням штату на підставі ст. 42 КЗпП України.

Згідно наказу №169-К від 12.11.2015 року вирішено викласти редакцію попереднього наказу про звільнення ОСОБА_4 з посади кухаря шкільної їдальні у звязку із скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 85)

Відповідно до Розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації №91 від 04.03.2015 року «Про затвердження плану заходів щодо наповнення місцевих бюджетів, дотримання жорсткого режиму економії у 2015 році» затверджено план заходів щодо наповнення бюджету району, вишукання додаткових джерел надходжень до бюджету, дотримання жорсткого режиму економії бюджетних коштів і посилення фінансово-бюджетної дисципліни у 2015 році. (а.с. 27)

Згідно п. 1.6-1.8 наказу № 176 від 03 червня 2015 року «Про оптимізацію видатків на освітню галузь району в 2015/2016 навчальному році» наказано видати до 10.06.2015 року наказ про можливе скорочення штатних одиниць чи змін у навантаженні працівників з 01.09.2015 року. До 01.07.2015 року попередити письмово всіх працівників навчального закладу щодо яких питання можливого вивільнення у звязку із скороченням штатних одиниць з 01.09.2015 року. До 11.06.2015 року подати у відділ освіти письмове подання про можливе скорочення штатних одиниць чи змін у навантаженні працівників з 01.09.2015 року. (а.с. 34)

Згідно актів складених 25 червня 2015 року та 08 вересня 2015 року ОСОБА_4 відмовилась підписати повідомлення, у якому вказано, що вона може бути звільнена із займаної посади 31 серпня 2015 р. у звязку з скороченням штатних одиниць та наказ про звільнення з роботи та отримати трудову книжку. (а.с. 41-44)

Згідно копії протоколу засідання профспілкового комітету ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ ступенів імені ОСОБА_7 від 07.09. 8.09. 2015 року №11, надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_4 у звязку з скороченням чисельності чи штату працівників з 08.09.2015 року. (а.с. 72-75)

У відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що відповідачем вірно використане право на звільнення працівника із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням порядку і процедури вивільнення.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як встановлено колегією суддів, що позивачка працює тривалий час з 2002 року на займаній посаді кухаря 5 го розряду на підставі наказу ОСОБА_5 комбінату громадського харчування Самбірської райспоживспілки №22, що підтверджується записом оглянутої в судовому засіданні апеляційного суду трудової книжки та довідкою Самбірської районної спілки споживчих товариств (а.с.59).

Судова колегія вважає, що покликання представника відповідача директора ОСОБА_3 щодо іншої кваліфікації позивачки ОСОБА_4 безпідставне та не заслуговує на увагу, оскільки таке не спростовує вищенаведене та не підтверджується належними доказами.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є учасником війни, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 14), а тому на неї поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, про наступне звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. Попередивши про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Ця вимога також затверджена п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Однак в порушення цієї норми ОСОБА_4 не пропонувалась інша робота не надано жодного належно оформленого документу про відсутність вакантних посад.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Покликання представника відповідача про те, що на засідання профкому №4 від 06.04.2015р. позивачці пропонувалось 0,25 ставки кухаря колегія суддів не бере до уваги, оскільки у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, а даний протокол не був предметом дослідження в суді першої інстанції та його подання до суду не було перешкодою для відповідача чи зумовлено поважними причинами не подання.

Також матеріалами справи встановлено, що на повідомленні № 01-17/59 від 05.06.2015р. відсутній підпис ОСОБА_4 про те, що її може бути звільнено із займаної посади 31.08.2015 року (п.1 ст. 40 КЗпП України), у звязку із скороченням штатних одиниць ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ ст. імені ОСОБА_7 31 серпня 2015 року. (а.с. 40)

Окрім того як вбачається із матеріалів справи на наказі № 89-К від 25.06.2015р. «Про можливе вивільнення працівників», яким наказано вручити повідомлення про можливе вивільнення кухареві шкільної їдальні ОСОБА_4 із займаної посади 31 серпня 2015 року, відсутні підпис ОСОБА_4, про те, що її було ознайомлено із даним наказом (а.с. 42)

Проте як встановлено матеріалами справи, що лише Розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації від 28 серпня 2015 №335 «Про внесення змін в штатні розписи відділу освіти районної державної Баранівецького навчально-виховного комплексу» Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів- дошкільний заклад», ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ ст. імені ОСОБА_7, Чуквівської та Нагірненської СЗШ І-ІІІ ступенів» внесено зміни та зазначено про скорочення 1 ставки кухаря ОСОБА_5 СЗШ 1-111 ступенів імені ОСОБА_7. (а.с.37) з яким позивачка ознайомлена в установленому законом порядку не було і який фактично слугував підставою для її звільнення.

Окрім того, відповідно до п.10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраними до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів допускається лише за попередньою згодою виборного Профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його працівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки.

Як вбачається з копії протоколу засідання профспілкового комітету ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ ступенів імені ОСОБА_7 від 07.09.2015 року №11, надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_4 у звязку з скороченням чисельності чи штату працівників з 08.09.2015 року. (а.с. 72-75) проте засідання відбувалось 7-8 вересня і рішення приймалось 8.09.2015р. у відсутності ОСОБА_4 в день винесення наказу про звільнення з таким рішенням профкому позивачка в установленому порядку ознайомлена не була.

Окрім того ОСОБА_5 середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області всупереч вищенаведеній нормі не було скликано комісію, яка б визначила, хто з осіб має переважне право на залишенні на роботі, оскільки судом встановлено що такий спір наявний між ОСОБА_4 та іншим кухарем ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ ст. імені ОСОБА_7, ОСОБА_6

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у випадку вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. 2 п.2).

ОСОБА_4 було звільнено з роботи 08.09.2015 року (а.с. 43), а тому її середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна обчислюватися виходячи з виплат за липень і серпень 2015 року.

Відповідно до наданої довідки відділу освіти Самбірської районної адміністрації про заробітну плату ОСОБА_8 отримала 786,87 (липень)+1569,78(серпень/23+20=54грн.80 коп. - середня зарплата за один день, а оскільки кількість днів вимушеного прогулу становить 243х54.80=13 316 грн.40 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.09.2015р. по 26.08.2016 року та такий підлягає стягненню (з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати) з відповідача ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області.

Окрім того підлягає стягненню середньомісячний заробіток в розмірі 1 565 гривень 46 коп.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувала до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору відповідно до вимог статей 3,4,11,31 ЦПК України.

Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувала до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Наведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Колегія суддів враховуючи вимоги закону та обставини справи, а саме те що незаконне звільнення призвело до моральних страждань, які відобразились на здоровї позивачки ОСОБА_4 яка тривалий час хворіла та лікувалась відповідно до витягу протоколу ЛКК та довідки Львівського онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру (а.с.57,81) приходить до висновку, щодо стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 2 000 гривень в користь позивача.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, однак вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не звернув та не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позивача не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року та ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 СЗШ І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області задоволити.

Визнати незаконними та скасувати накази № 120-К від 08.09.2015 року та № 169-К від 12.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_4 на посаді кухара ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області з 08.09.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 316 гривень 40 копійок з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати та моральну шкоду 2 000 гривень.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати незаконними та скасувати накази № 120-К від 08.09.2015 року та № 169-К від 12.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_4 на посаді кухара ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області з 08.09.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_5 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів ім. Володимира Жеребного Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 316 гривень 40 копійок (з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати) та моральну шкоду 2 000 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 1 565, 46 гривень звернути до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_9