Справа № 373/3051/15-ц Головуючий у І інстанції Опанасюк І. О.
Провадження № 22-ц/780/5800/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 58 23.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Таргоній Д.О.

суддів Гуля В.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 до старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (в порядку ст.383 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

у серпні 2016 ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною скаргою та просила поновити її порушені права стягувача у виконавчому провадженні №51785918; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павлюченко М.А. від 28.07.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.07.2016 по справі №373/3051/15-ц.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що державний виконавець безпідставно відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки помилково ототожнив поняття виконавчого провадження із поняттям правочину та зазначив, що відповідач є неповнолітньою особою та не може укладати правочини.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом не встановлено усіх істотних обставин справи, не перевірено жодні доводи скаржника, чим порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити її скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не звернув увагу на приписи ч.ч. 1,2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якими сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник та на те, що дана стаття Закону не містить жодних положень про вікові обмеження боржників.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні даної скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою, оскільки законом визначено, що неповнолітні особи не можуть бути представниками у виконавчому провадженні.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року з неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди та 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень витрат на правову допомогу, а у разі відсутності у неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 майна, достатнього для відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнути в частці, якої не вистачає солідарно з її батьків, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

22 липня 2016 року за даним рішенням було видано виконавчий лист.

28 липня 2016 року постановою старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павлюченко М.А. було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-78/16 виданого 22.07.2016 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Боржником в даному випадку є неповнолітня ОСОБА_4, що підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року на підставі якого видано виконавчий лист, а так як вищевказана норма закону не містить положень про вікові обмеження, тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку відмовивши в задоволенні заяви.

Крім того в ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого

провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що законодавством чітко передбачені підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а постанова старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павлюченко М.А. від 28 липня 2016 року про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання мотивована тим, що неповнолітні особи мають право вчиняти лише дрібні побутові правочини та що вони не можуть бути представниками у виконавчому провадженні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.О. Таргоній

судді: В.В. Гуль

К.П. Приходько