19 липня 2016 року м. Мукачево Справа №303/3619/16-ц
Номер рядка с.з. 26
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3
про стягнення боргу,
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з неї боргу у сумі 221638 грн..
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність невиконаного зобовязання відповідача з повернення взятих у позику грошових коштів у сумі 221638 грн. на підставі розписки від 21.04.2015.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані також приписи ст.ст. 1046-1049 Цивільного кодексу України.
Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с. 20). Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив щодо заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання повторно не зявилася, заперечень проти позову не надала, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
На підставі письмової розписки від 21 квітня 2015 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 221638,00 грн., які остання зобовязалася повернути до 01 жовтня 2015 року (а. с. 3).
З огляду на вищевказані фактичні обставини справи у контексті з доводами позивача щодо неповернення йому коштів, суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Відповідно до частини першої ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Звертаючи увагу судів на правильність вирішення справ, повязаних з поверненням позики на підставі письмових розписок, Верховний Суд України у своєму правовому висновку, який міститься в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
З метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Вказана позиція Верховного Суду України є обовязковою для суду першої інстанції, при розгляді даної справи, оскільки фактичні обставини по ній, у повній мірі відповідають обставинам по справі, яка переглядалася Верховним Судом України в порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.
На підтвердження виникнення вищевказаних правовідносин, представник позивача направив на адресу суду оригінал розписки від 21 квітня 2015 року (а.с. 21).
Дана розписка по формі і змісту відповідає положенням ст. 1047 Цивільного кодексу України.
При наявності такої розписки, яка знаходиться у позивача, обов`язок по доказуванню відсутності факту передачі грошових коштів лежить на відповідачеві.
В свою чергу, ОСОБА_3 будь-яких доказів у підтвердження відсутності факту заборгованості перед позивачем суду не надала.
При вирішенні справи суд виходить також з того, що право позивача на повернення наданих у борг коштів базується на визнанні такого абсолютним правом на власність, яке не припиняється із незаконною втратою цих коштів власником та відсутністю можливості володіти ними.
Таким чином, відповідач ОСОБА_3 не виконала взяті на себе зобовязання з повернення позивачу позики у сумі 221638 грн. у погоджений між ними термін, тому слід констатувати обставини щодо підставності позовних вимог ОСОБА_1 та наявності всіх правових підстав для їх задоволення.
Судові витрати по справі у сумі 2216,38 грн. (а.с. 1, 13) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задоволити повністю.
2. Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Балудянського, 7, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (м. Миколаїв, вул. Лазурна, 36 «б»/44, код НОМЕР_2) суму 221638 грн. (двісті двадцять одна тисяча шістсот тридцять вісім гривень) боргу за розпискою від 21 квітня 2015 року, а також суму 2216,38 грн. (дві тисячі двісті шістнадцять гривень 38 коп.) у відшкодування судових витрат.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость