Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та заборону стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02 лютого 2007 року між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 2071 грн 20 коп., а останній зобов'язався повернути указану суму до 02 лютого 2008 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_4 указував на те, що він виконав свої кредитні зобов'язання перед банком у повному обсязі та 18 червня 2008 року повернув отримані в кредит кошти, однак у 2014 році йому стало відомо, що в нього є заборгованість в сумі 855 грн 18 коп. та на вказану суму нараховано штрафні санкції в сумі 36327 грн 40 коп.

Також позивач зазначав, що банк повідомив про автоматичне зняття коштів з належної ОСОБА_4 картки без повідомлення та згоди останнього до повного погашення заборгованості за укладеним між сторонами 02 лютого 2007 року кредитним договором.

Вважає дії відповідача щодо нарахування боргу та зняття коштів з належної йому картки неправомірними, а тому просив суд визнати такі дії банку протиправними та зобов'язати банк припинити зняття коштів позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року в частині, що залишена без змін апеляційним судом, та рішенняапеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки банк має повне право на автоматичне списання боргу, що було передбачено сторонами в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у позові, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушення банком його прав, оскільки не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що банк нарахував прострочену заборгованість та проводив будь-які списання з рахунку позивача, в зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим оскаржене рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року в частині, що залишена без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта