РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Гудловській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1, вказавши, що відповідач є його сином. В 2008 році він переїхав до міста Києва, де йому запропонували роботу.

Приблизно протягом року, відповідач регулярно приїздив до сім»ї на вихідні. В подальшому між ними виникла сварка та вони перестали спілкуватися. В травні 2011 року він випадково дізнався, що 04.04.2011 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб його сина з ОСОБА_3 було розірвано. Син не проживає у квартирі тривали час, однак їм приходиться сплачувати за комунальні послуги.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивач , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_2 в

м. Хмельницькому є: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.

ОСОБА_2 є власником частини квартири АДРЕСА_2 в

м. Хмельницькому, його право власності та користування власністю є непорушним, а тому позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.

Статті 71,72 ЖК України, на які посилається позивач у своїй позовні заяві, не можуть застосовуватися до вказаних правовідносин, оскільки ними регулюються відносини, які виникають при відсутності наймача або членів сім»ї наймача житла.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 383 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя: