У х в а л а

іменем україни

23 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Дербенцевої Т.П., КасьянаО.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 серпня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «АктаБанк» (далі - ПАТ «АктаБанк») укладено договір банківського вкладу, за умовами якого банк прийняв кошти в сумі 133 499 грн 99 коп. терміном на 1 місяць з 06 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року включно під 18 % річних. Посилаючись на те, що станом на день подачі позову відповідачем не здійснено виплати коштів за вказаним договором банківського вкладу, просила суд стягнути з ПАТ «АктаБанк» на її користь суму вкладу у розмірі 133 499 грн 99 коп. та нараховані проценти за період з 06 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року у розмірі 1 975 грн 07 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 06 серпня 2014 рокуміж ОСОБА_4 та ПАТ «АктаБанк» укладено договір банківського вкладу, за умовами якого банк прийняв кошти в сумі 133 499 грн 99 коп. терміном на 1 місяць з 06 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року включно під 18 % річних.

На виконання умов договору ОСОБА_4 внесала на рахунок банку грошові кошти у розмірі 133 499 грн 99 коп, що підтверджується відомостями по депозитному вкладу від 06 серпня 2014 року (а.с. 6).

Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «АктаБанк» до категорії неплатоспроможних» від 16 вересня 2014 року № 576, ПАТ «АктаБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних суб'єктів господарювання.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АктаБанк» від 16 вересня 2014 року № 90, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 17 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року та призначено уповноважену особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «АктаБанк».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року № 2001 цс15.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (22 жовтня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.П. Касьян