Справа № 451/123/16 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/4401/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_2, її представників - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника Дмитрівського НВК Радехівського р-ну

Львівської обл. - Шпирка О.М.,

представника відділу освіти - Заремби А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про поновлення на роботі й оплату праці за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу №44 від 29 грудня 2015 року; поновлення на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально - виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29.12.2015р. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що вона працювала на посаді прибиральника службових приміщень Дмитрівського НВК з 01.09.2004 року та наказом № 44 від 29 грудня 2015 року її було звільнено по ст.40 п.3 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним і необґрунтованим. За період з 4 грудня 2015 року до 18 грудня 2015 року щодо неї було складено чотири документи: акт від 04.12.2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, акт від 08.12.2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, акт від 18.12.2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, наказ по Дмитрівському НВК від 17.12.2015 року про №82 «Про дисциплінарне стягнення». Жодного з цих документів вона не бачила та не ставила на них свого підпису про ознайомлення. Про їх існування вона взнала лише з тексту наказу про звільнення. Директор НВК Фітковська К.В. приймаючи наказ про звільнення керувалась не трудовим законодавством, а лише особистими мотивами. Обов'язковою умовою для звільнення працівника за п.3 ст. 40 КЗпП є невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудовий договір завжди, незалежно від того, в усній чи письмовій формі його було укладено, містить умови, що визначають обов'язки як працівника, так і роботодавця. Ці умови можуть бути прямими, тобто такими, що визначаються та закріплюються безпосередньо в самому трудовому договорі, а також опосередкованими, які вже встановлені законодавством, колективним договором, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, а тому не потребують додаткового закріплення у трудовому договорі. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно дост.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно приписів ст.149 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Вважає, що наказ суперечить нормам трудового законодавства, просила постановити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ Дмитрівського навчально - виховного комплексу №44 від 29 грудня 2015 року, поновити на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально - виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Дмитрівського навчально - виховного комплексу №44 від 29 грудня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально - виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року.

Стягнуто з відповідача - Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 7171 гривню 56 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року по 23 травня 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов'язкових платежів).

Стягнуто з Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 2038 гривень 25 копійок за один місяць.

Дане рішення оскаржив Дмитрівський навчально-виховний комплекс Радехівського району Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що наказом №44 від 29.12.2015 року позивач була звільнена з займаної посади прибиральника службових приміщень Дмитрівського НВК згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов'язків. Щодо позивача раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за дисциплінарний проступок, що підтверджується наказом №82 від 17.12.2015 року «Про дисциплінарне стягнення». Вищезазначений наказ не втратив юридичної сили, а також повністю відповідає чинному законодавству України, з даним наказом ОСОБА_2 особисто була ознайомлена, що підтверджується відповідними доказами, які є в матеріалах справи. Вказує, що суд проігнорував покази свідків, які прямо вказують на свідомі винні дії позивача при здійсненні дисциплінарних проступків, що проявлялись як у невиконанні службових обов'язків взагалі, так і в їх неналежному виконанні, та які належним чином зафіксовані відповідними актами, які є в матеріалах справи. Крім цього посилається на те, що фінансове забезпечення, в тому числі нарахування та виплати заробітної плати всім працівникам здійснюється через централізований відділ бухгалтерії відділу освіти Радехівської РДА, тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення середнього заробітку та судового збору із Дмитрівського НВК. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підста.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що підставою для накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на позивача були акти від 04.12.2015 року та 08.12.2015 року, підставою для звільнення були ці ж акти від 04.12.2015 року та 08.12.2015 року, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення від 17.12.2015 року № 82 та акт від 18.12.2015 року, в якому йде мова про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, а відтак згідно висновків суду до позивача двічі застосовано дисциплінарне стягнення за одне й те саме порушення, у виді догани та у виді звільнення, що суперечить вимогам Закону. Крім цього, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України від позивача не було відібрано пояснення з приводу невиконання чи неналежного виконання своїх обов»язків.

Колегія суддів не може погодись із такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 згідно із наказом № 16 від 31.08.2004 року прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень Дмитрівської школи, яка з 11.01.2012 року перейменована у Дмитрівський навчально-виховний комплекс.

Згідно з пунктом 2.1. наказу № 22 по Дмитрівському НВК від 3 серпня 2015 року «Про закріплення для прибирання площі приміщень школи за прибиральницями на 2015-2016н.р.» за позивачем ОСОБА_2 закріплено для прибирання цемент у фойє, приміщення майстерні, туалет для хлопців ІІ поверх, методичний кабінет, кабінет виховної роботи, сходову клітку до майстерні, кабінет ОСОБА_8, кабінет директора. Закріплена за кабінетом зарубіжної літератури (а.с.29 т.1).

Завгоспу школи доручено довести до відома прибиральниць розподіл площ, список закріплених площ вивісити на дверях кабінету для обслуговуючого персоналу для ознайомлення всього колективу НВК.

У судовому засіданні ОСОБА_2 визнала, що до її відома доведено, які саме приміщення школи закріплено за нею для прибирання.

Розпорядженням директора Дмитрівського НВК від 27.11.2015 року зобов»язано прибиральниць службових приміщень працювати в режимі нормованого робочого дня за графіком, встановлено чергування, визначено обідню перерву, встановлено щоденне вологе прибирання під час третього уроку в коридорах, щоденне двохразове прибирання туалетів, щоденне загальне прибирання школи.

Наказом по Дмитрівському НВК № 82 від 17.12.2015 року оголошено догану ОСОБА_2 за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення розпорядження директора НВК від 27.11.2015 року (а.с. 47 зв т.1).

Як підставу для притягнення позивача ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідності вказано акти від 04.12.2015 року та 08.12.2015 року про невиконання посадових обов'язків.

Із вказаними актами позивачка ознайомлена, проте від дачі пояснень відмовилася, що стверджується комісійними актами від 04.12.2015 року, 09.12.2015 року (а.с.57, 63 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2015 року комісією в складі ОСОБА_15 - голови профспілкового комітету, членів профспілкового комітету ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, завгоспа ОСОБА_13, ОСОБА_14 - вчителя математики складено акт про те, що було оглянуто приміщення школи на якість прибирання в санітарну п»ятницю. Комісія виявила, що всі туалети на 1-му та 2-му поверхах неякісно прибрані, кришки унітазів в брудному стані, внутрішня частина унітазів не вимита від ржавчини та осаду та прийшла до висновку, що прибиральниці школи, у тому числі і ОСОБА_2, безвідповідально поставилися до прибирання туалетів, хоч всі необхідні засоби були видані завгоспом (а.с.49 т.1).

Згідно акту від 21.12.2015 року вищезазначений акт був доведений до відома ОСОБА_2, однак остання від дачі письмових пояснень відмовилася (а.с.51 т.1).

Наказом № 44 від 29.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звільнена з посади прибиральника службових приміщень Дмитрівського НВК за п. 3 ст.40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 5 т.1).

Підставою для звільнення вказано акти від 04.12.2015 року та від 08.12.2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, наказ по Дмитрівському НВК від 17.12.2015 року № 82 «Про дисциплінарне стягнення», акт від 18.12.2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі та витяг з протоколу № 8 засідання ПК від 23.12.2015 року про надання дозволу на звільнення.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та положень ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_2 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до неї з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України, звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Згідно роз»яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: догана або звільнення.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як убачається з наказу № 44 від 29.12.2015 року, підставою для звільнення стала сукупність систематичних порушень позивачем посадових обов'язків, за вчинення яких , а саме неналежне прибирання, що стверджується актами від 04.12.2015 року, 08.12.2015 року, її притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану згідно наказу від 17.12.2015 р. № 82, а за порушення, яке мало місце 18.12.2015 року, до позивача застосовано захід дисциплінарного стягнення - звільнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив, у зв'язку з чим саме було проведено звільнення позивача з роботи та у чому полягає систематичність невиконання нею своїх обов'язків, та прийшов до помилкового висновку про те, що позивач ОСОБА_2 двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності за один і той же самий проступок, що не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

На виконання зазначених вимог закону, директор Дмитрівської НВК звернулася до профспілкового комітету із заявою про надання згоди на звільнення ОСОБА_2, прибиральниці НВК, за систематичне невиконання нею своїх посадових обов»язків без поважних причин згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 68 т.1).

Профспілковим комітетом 23.12.2015 року надано згоду на звільнення ОСОБА_2 згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України, що стверджується витягом із протоколу № 8 від 18.12.2015 року засідання профспілкового комітету.

Розгляд профспілковим органом подання власника або уповноваженого ним органу про дачу згоди на звільнення працівника у його відсутності не може бути підставою для поновлення на роботі, оскільки факт порушень ОСОБА_2 трудових обов»язків мав місце, що встановлено матеріалами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем дотримані норми законодавства, що регулює порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачений ст.ст. 40, 43, 147, 149 КЗпП України, тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача та поновлення останньої на роботі, а також стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про поновлення на роботі й оплату праці за час вимушеного прогулу.

На підставі ст.209 ЦПК України слід оголосити вступну і резолютивну частини рішення відкласти виготовлення рішення у повному об"ємі на строк п"ять днів.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі й оплату праці за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: