У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «БОРИСФЕН» про стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними дії кредитної спілки «БОРИСФЕН» (далі - КС «БОРИСФЕН») щодо своєчасного неповернення грошових вкладів; стягнути на її користь з відповідача неустойку за час прострочення виконання зобов'язання за договором № 25, а саме, подвійну облікову ставку Національного банку України (далі - НБУ) в сумі 12 822 грн 69 коп., індекс інфляції в сумі 30 100 грн та три відсотки річних у сумі 706 грн 85 коп.; збитки у розмірі 6 951 грн; неустойку за час прострочення виконання зобов'язання за договором № 20, а саме, подвійну облікову ставку НБУ в сумі 3 316 грн 93 коп., індекс інфляції в сумі 9 416 грн. та три відсотки річних у сумі 165 грн 85 коп.; стягнути з відповідача збитки у розмірі 1 401 грн 25 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач, в порушення умов договорів про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної профспілки на депозитний рахунок та вимог закону, вчасно не повернув належні їй грошові кошти (вклад), а відтак зобов'язаний відшкодувати неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, збитки, а також відшкодувати інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії КС «БОРИСФЕН» щодо своєчасного неповернення грошових вкладів ОСОБА_4 за договором від 7 лютого 2013 року № 25 та за договором від 3 лютого 2014 року № 20.

Стягнуто з КС «БОРИСФЕН» на користь ОСОБА_4 за договором від 7 лютого 2013 року № 25: подвійну облікову ставку НБУ - 12 822 грн 69 коп., 3% річних - 706 грн 85 коп., індекс інфляції - 30 100 грн; за договором від 3 лютого 2014 року № 20: подвійну облікову ставку НБУ - 3 316 грн 93 коп., 3% річних - 165 грн 85 коп., індекс інфляції - 9 416 грн, а всього - 56 528 грн 32 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «БОРИСФЕН» на користь ОСОБА_4 за договором від 7 лютого 2013 року № 25 інфляційні втрати у розмірі 30 100 грн та три відсотки річних у розмірі 706 грн 85 коп., а всього 30 806 грн 85 коп.

Стягнуто з КС «БОРИСФЕН» на користь ОСОБА_4 за договором від 3 лютого 2014 року № 20 інфляційні втрати у розмірі 9 416 грн та три відсотки річних у розмірі 165 грн 85 коп., а всього 9 581 грн 85 коп.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині відмови у нарахуванні неустойки - подвійної облікової ставки НБУ за договором від 7 лютого 2013 року № 25 - 12 822 грн 69 коп. та за договором від 3 лютого 2014 року № 20 - 3 316 грн 93 коп., стягнути на її користь з відповідача збитки по вкладу на суму 100 тис. грн. у розмірі 6 951 грн та збитки по вкладу на суму 67 260 грн у розмірі 1 401 грн 25 коп., а також моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн., в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача неустойки (пені) у вигляді подвійної облікової ставки НБУ та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 та ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань; суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності: дія цього закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Відповідно до рішення Конституційний Суд України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», Конституційний Суд України дійшов висновку, що визначення в Законі певного переліку суб'єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб'єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи рішення, врахував, що Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не поширюється на правовідносини сторін даного спору, та дійшов правильного висновку про те, що вказаний закон не міг бути застосований судом як підстава для нарахування та стягнення пені.

Також суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не було доведено завдану їй шкоду та протиправність дій відповідача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик