Справа № 459/2513/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/6422/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокальського районного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

01.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації (а.с. 1-3).

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_2 до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що ухвала суду не ґрунтується на принципах законності, верховенстві права, прийнята без дотримання положень Конституції України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, суд не вказав норму, яка б визначала, що на спірні правовідносини юрисдикція судів не поширюється.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с. 33-35), а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч. 2 ст. 197, ч. 2 ст. 305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу технічними засобоми.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Яквбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації .

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» роз»яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб»єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв»язку з розглядом судових справ.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У звязку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов»язаних із розглядом по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законам порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Сокальського районного суду Львівської області, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, вважаючи, що така позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження в частині вимог до Сокальського районного суду Львівської області постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_3