Справа №639/3838/16-ц
Провадження № 2/639/1462/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП за новими обставинами, суд

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 690,92 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 3 551,20 грн. судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року було ухвалено рішення, яким на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 80 745,94 грн., оплати послуг зберігання у розмірі 1 600 грн., витрат на медичне обстеження у розмірі 697,12 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою АСХО від 11.04.2016 року.

Представник позивача зазначає, що на момент подачі позовної заяви відповідачем не вжито будь-яких заходів щодо відшкодування шкоди, у зв'язку з чим та з урахуванням збільшення курсу долару ринкова вартість автомобіля збільшилась та різниця становить 36 353,42 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом та під час розгляду справи про відшкодування шкоди позивачем було понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. та витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 1 537,50 грн., які відповідачем не відшкодовані, та які на думку представника позивача підлягають відшкодування в рамках розгляду даної справи.

Також зазначено, що з моменту ДТП та по 11.04.2016 року позивач була змушена нести витрати на зберігання залишків автомобіля розмір яких складає 8 400 грн., з яких 1 600 грн. були стягнуті на її користь рішенням від 28.11.2014 року, а сума 6 800 грн. залишилася не відшкодованою.

У зв'язку з викладеним представник позивача і звернувся до суду з даним позовом.

19 липня 2016 року представником відповідача було подано заперечення, в обґрунтування яких вказано, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не доведено у чому саме полягає протиправність дій відповідача, як не доведено заподіяння шкоди та наявності причинного звязку. Крім того 10.05.2015 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 93 167,68 грн., що свідчить про фактичне виконання рішення суду від 07.11.2014 року. Стосовно судових витрат, які були понесені під час розгляду інших справ вказано, що такі витрати не є збитками, а порядок їх відшкодування встановлений відповідними нормами процесуального законодавства. Щодо витрат на зберігання вказано, що такі витрати також не є збитками, а тому відшкодуванню не підлягають.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі договору від 10.05.2016 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 27.04.2016 року, в судовому засіданні проти задоволення заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що 05.06.2014 року о 16.20 годині ОСОБА_2 в м. Харкові по вул. Володарського, 10, керував автомобілем НОМЕР_1, відповідно до дорожньої обстановки не вірно обрав безпечну швидкість руху, скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. 44548ХК, чим заподіяна матеріальна шкода.

Зазначені обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2014 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., та яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.10.2015 року. (а.с. 13-14)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 83 033,06 грн., витрати на проведення експертизи 885,60 грн., сплачений судовий збір 1 228,44 грн., витрати на правову допомогу 3 020,58 грн., на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а всього 93 167,68 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року було змінено. Резолютивну частину рішення доповнено абзацом відповідно до якого після відшкодування збитків автомобіль марки «Volkswagen пассат», державний номер 44-548ХК, підлягає передачі особі, відповідальній за шкоду, а саме ОСОБА_2.

Зі змісту ухвалених рішень вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції (станом на 07.11.2014 року) ринкова вартість фізично знищеного автомобіля «Volkswagen Passat», становила 5 580 доларів США, що становило 80 745,94 грн. Під час же перегляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 03.03.2016 року ринкова вартість вказаного автомобіля становить 117 099,36 грн. При цьому експертом зазначено, що різниця висновків обумовлена курсом НБУ.

На думку представника позивача різниця між вартістю автомобіля станом на 07.11.2014 року та станом на 03.03.2016 року у розмірі 36 353,42 грн. є збитками позивача та підлягає додатковому стягненню з ОСОБА_2

Проте, суд не погоджується з такою позицією представниказ огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. (ст. 11 ЦК України)

Суд вказує, що відшкодування шкоди є різновидом цивільно-правової відповідальності, яка полягає у застосуванні цивільно-правових стягнень до винної фізичної чи юридичної особи за заподіяння недоговірної майнової шкоди. При цьому, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність, у свою чергу, є однією з форм юридичної відповідальності, суть якої полягає у примусовому впливі на порушника шляхом застосування щодо нього санкцій, які тягнуть за собою додаткові негативні наслідки.

В даному випадку важливого значення набуває принцип, встановлений ст. 61 ОСОБА_5 України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно ж до ст. 8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року, яке було змінено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.04.2016 року, було встановлено склад цивільного правопорушення в діях відповідача ОСОБА_2 та застосовано до нього певний вид відповідальності відшкодування майнової та моральної шкоди.

За таких обставин суд не вбачає жодних підстав для повторного чи додаткового притягнення відповідача ОСОБА_2 до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме цивільне правопорушення, у зв'язку з чим вважає вимоги про стягнення різниці між вартістю автомобіля станом на 07.11.2014 року та станом на 03.03.2016 року у розмірі 36 353,42 грн. безпідставними.

Додатково суд вказує, що саме по собі коливання курсу іноземної валюти до національної валюти України не є підставою для настання юридичної відповідності.

Крім того, судом вбачається, що відповідач ОСОБА_2 10.05.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП №51030793 та в межах строку для добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова №639/5469/14-ц фактично виконав рішення суду, сплативши суму боргу у розмірі 93 167,68 грн., внаслідок чого виконавче провадження було закінчено. (а.с. 44-46)

Отже, у відповідності до положень ст. 599 ЦК України, зобовязання ОСОБА_2 щодо відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП за рішенням суду від 28.11.2014 року припинено виконанням, проведеним належним чином.

Стосовно вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. та витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 1 537,50 грн. суд вказує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час перегляду апеляційним судом Харківської області справи Жовтневого районного суду м. Харкова про адміністративне правопорушення №639/8608/14-п між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги, розмір гонорару за яким становить 3 000 грн., та який був сплачений позивачем на користь адвоката 23.11.2015 року. (а.с. 18,21)

Під час розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова цивільної справи №639/5469/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди та її перегляду апеляційним судом Харківської області між позивачем та адвокатом також було укладено Договір про надання правової допомоги від 12.04.2016 року та від 10.05.2016 року відповідно, розмір гонорару за якими становить в сумі 6 000 грн., які були сплачені позивачем на користь адвоката 12.04.2016 року у сумі 3 000 грн., та 10.05.2016 року у сумі 3 000 грн.. (а.с. 8-9,19,20, 21)

Крім того, судом встановлено, що під час перегляду справи №639/5469/14-ц апеляційним судом м. Харкова позивачем було сплачено 1 537,50 грн. за проведення Харківським НДІ судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса експертизи №12899. (а.с. 10-12, 15)

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України передбачено, що резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розяснено, що судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Таким чином, питання про стягнення судових витрат в межах розгляду цивільної справи має вирішуватися судом, який розглядає справу, а якщо таке питання судом не було вирішено, то це може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України.

Щодо витрат ОСОБА_1 на правову допомогу в межах перегляду судом апеляційної інстанції справи про адміністративне правопорушення суд зазначає, що положенням КУпАП взагалі не врегульовано питання щодо стягнення судових витрат, а саме тому витрати на правову допомогу, надану в рамках перегляду справи про адміністративне правопорушення №639/8608/14-п, не є судовими витратами.

Крім того, суд не знаходить підстав для їх стягнення, оскільки судом не вбачається, що під час перегляду справи №639/8608/14-п апеляційним судом Харківської області адвокат ОСОБА_3 надавав правову допомогу ОСОБА_1 та приймав участь у судовому засіданні, оскільки розгляд справи відбувся 21.10.2015 року, договір про надання правової допомоги, укладений до 21.10.2015 року в матеріалах справи відсутній, а Угода про визначення гонорару від 23.11.2015 року також не може свідчити про фактичне надання правової допомоги.

Натомість суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги про стягнення витрат на зберігання залишків автомобіля розмір у розмірі 6 800 грн. з огляду на наступне.

В ході судового розгляду було встановлено, що автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. 445-48ХК, після ДТП зберігався на території ПАТ «Завод Промзвязок» за адресою: м. Харків, вул. Котлова, б. 168 та позивач ОСОБА_1 сплачувала грошові кошти за його зберігання. (а.с. 16)

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Статтею 937 ЦК України передбачено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. (ч. 1 ст. 946 ЦК України)

Статтею 977 ЦК України, яка є в даному випадку спеціальною, передбачено, що якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Суд зазначає, що копії квитанції, наявні в матеріалах справи, підтверджують укладання між ОСОБА_1 та ПАТ «Завод Промзвязок» Договору зберігання транспортного засобу, оскільки квитанції за змістом відповідають наведеним вимогам закону та містять необхідні відомості. (а.с. 16-17)

За період з 19.05.2015 року по 26.01.2016 року ОСОБА_1 було сплачено 6 800 грн. за зберігання її автомобіля на території ПАТ «Завод Промзвязок».

Обовязок ОСОБА_1 по зберіганню автомобіля існував фактично до 11.04.2016 року, тобто до постановлення ухвали апеляційним судом м. Харкова, якою встановлено зобовязання ОСОБА_1 після відшкодування збитків передати автомобіль марки «Volkswagen пассат», державний номер 44-548ХК, особі, відповідальній за шкоду, а саме ОСОБА_2. Суд вважає, що саме з 11.04.2016 року обовязок нести витрати на зберігання автомобіля має нести відповідач у справі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, витрати на зберігання автомобіля з 19.05.2015 року по 11.04.2016 року у розмірі 6 800 грн. є витратами ОСОБА_1, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням її автомобіля внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2, вина якого встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2014 року, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

10 травня 2016 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги та Угоду про визначення розміру гонорару. (а.с. 20) Відповідно до Квитанції №01/34 ОСОБА_1 було сплачено на користь адвоката 3 000 грн. (а.с. 21)

В судовому засіданні адвокат пояснив, що надання правової допомоги полягало у складанні позовної заяви та участі в судових засіданнях.

Всі розрахунки вартості наданих послуг проведені з дотриманням та в межах, визначених ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню позивачу.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., який також підлягає стягненню з відповідача на її користь.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 220 ЦПК України, ст. 8, 61 ОСОБА_5 України, ст. 11, 22, 509, 599, 936, 937, 977, 1166 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП за новими обставинами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень), судовий збір у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович