УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів у розмірі 155 824 грн 53 коп. та судовий збір у розмірі 1 558 грн 25 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP» № 695900/2013, за умовами якого позивач розмістила в банку строковий вклад на умовах депозитного продукту «Новорічний подарунок VIP» в національній валюті України на строк 2 місяці в сумі 120 тис. грн, з дня укладення договору, з місячною виплатою 25%. Для обліку вкладу банк відкрив на її ім'я вкладний рахунок НОМЕР_1. Згідно умов договору дата вимоги вкладником вкладу - 16 лютого 2014 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладання договору. Умови пролонгації вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті банку. 21 лютого 2014 року вона банку подала заяву про розірвання договору банківського вкладу зі строком повернення вкладу 28 лютого 2014 року. 20 червня 2014 року нею на адресу відповідача було направлено претензію про повернення коштів за депозитом. Проте банком кошти не були повернуті, у зв'язку із чим, станом на 8 серпня 2014 заборгованість відповідача за договором банківського вкладу за період з 17 грудня 2013 року по 7 серпня 2014 року становить 155 824 грн 53 коп. та складається з: 140 724 грн 74 коп - заборгованість за вкладом та відсотка; 1 858 грн 17 коп. - три проценти річних; 13 241 грн 62 коп. - інфляційні втрати. Ураховуючи викладене, позивач просила суд позов задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 155 824 грн 53 коп. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що банк зобов'язаний повернути позивачу депозитний вклад із належними йому процентами за договором, а неповернення відповідачем вкладу та нарахованих процентів позивачу є порушенням умов договорів банківських вкладів та норм ч. 1 ст. 1058 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що 16 грудня 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP» № 695900/2013. Відповідно до умов указаного договору позивач розмістила в банку вклад на умовах депозитного продукту «Новорічний подарунок VIP» в національній валюті на строк 2 місяці в сумі 120 тис. грн, з дня укладення договору, з місячною виплатою 25%. Для обліку вкладу банк відкрив на ім'я ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_1.

Згідно п. 1. 7 договору дата вимоги вкладником вкладу - 16 лютого 2014 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору, умови пролонгації вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті банку.

21 лютого 2014 року ОСОБА_3 до банку була подана заява про розірвання договору банківського вкладу зі строком повернення вкладу 28 лютого 2014 року.

20 червня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію про повернення коштів за депозитом, проте відповіді не отримано.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (ч. 6 ст. 36 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 на підставі постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А. строком на 1 рік - з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Суди не з'ясували, чи можуть бути задоволені вимоги позивача, яка є вкладником банку, про стягнення суми банківського вкладу, у зв'язку із прийняттям 20 листопада 2014 року рішення про введення в ПАТ «ВіЕйБі Банк» тимчасової адміністрації в силу вищевказаних норм закону.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15.

Суди попередніх інстанцій зазначене не врахували, не звернули уваги на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до неплатоспроможних, що фактично унеможливлює здійснення банком операцій за рахунками власних клієнтів. Крім того, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили, а тому неповнота з'ясування обставин у справі унеможливила встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, тому рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська