АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/157/16 Справа № 208/7032/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
27 січня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 14 серпня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у грудні 2013 року на прохання її сина - ОСОБА_6 підписала у нотаріальній конторі документи щодо придбання автомобілю. Надані документи підписала не читаючи, оскільки має дуже поганий зір, але довіряючи сину. 23 березня 2014 року її син - ОСОБА_6 помер, після чого їй стало відомо, що насправді документи які вона підписувала в нотаріальній конторі це - договір купівлі-продажу, згідно умов якого вона продала сину належний їй на праві власності будинок № 49/58 по вул.Дружби в м.Дніпродзержинську. Посилаючись на те, що продавати належний їй будинок вона наміру не мала, договір купівлі-продажу підписала під впливом обману з боку сина, просила визнати недійсним договір купівлі продажу житлового будинку від 10 грудня 2013 року.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належав будинок № 49/58 по вул.Дружби в м.Дніпродзержинську.

10 грудня 2013 року між позивачем та її сином - ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку (з господарськими будівлями та спорудами).

Після смерті ОСОБА_6, 23 березня 2014 року, відкрилася спадщина, в тому числі і на спірне домоволодіння.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахування викладеного та приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів того, що спірний договір було укладено у зв'язку з тим, що її син ОСОБА_6 ввів її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги похилий вік позивача та стан її здоров'я не може бути прийнято до уваги, оскільки позовні вимоги про визнання договору недійсним заявлено з підстав укладання його під впливом обману.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно відмовлено у проведені експертизи також не може бути прийнято до уваги, оскільки доведення вчинення правочину під впливом обману не потребує спеціальних знань і проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції свідчень свідків відносно того, що позивач мала намір подарувати спірний будинок своїй онучці ОСОБА_7 не можуть бути прийняти до уваги, оскільки не мають правового значення при вирішені даної справи, з урахуванням обґрунтування заявлених позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_8