Провадження № 22-ц/779/1476/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так, судом неповно зясовано фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, а зроблені ним висновки ґрунтуються на недоведених обставинах справи. Зокрема, судом не враховано їхніх доводів про те, що впродовж останніх трьох років життя її чоловік ОСОБА_5 не міг самостійно, без сторонньої допомоги, пересуватися та що дитина народжена не в шлюбі. Відповідно він не знав і не міг знати, що записаний батьком дитини відповідача. Отже, не заявляв за життя позовної вимоги про оспорювання батьківства.

Крім того, заява про визнання батьківства написана та підписана власноручно не ним, (хоча в ній і зазначені деякі точні дані його біографії), що підтверджується висновком експертизи.

Не прийнято судом до уваги також і тієї обставини, що обєктом дослідження експертизи були два закордонні паспорти на імя ОСОБА_5 (без зазначення по- батькові), які вони вважали недостовірними доказами. Саме у звязку із цим, а зокрема для зясування обставин появи паспортів в позивача, ними було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_6, яке суд безпідставно відхилив.

Апелянти вказують, що оскільки позивачем як спадкоємцем першої черги ОСОБА_5 доведено, що померлий за життя не знав і не міг знати, що записаний батьком дитини, народженої жінкою, яка не перебувала з ним в шлюбі, то відповідно в суду були всі правові підстави для задоволення її позову.

Посилаючись на недотримання судом першої інстанції вимог закону щодо обґрунтованості та законності судового рішення просили з цих підстав його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами позовних вимог та вважав, що відсутні визначені законом підстави для її звернення в суд з позовом про оспорювання батьківства після смерті батька дитини.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду з огляду на таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 20 червня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть останній помер 11 червня 2011 року (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (дочка) та ОСОБА_3, як законний представник дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44, 51, 58).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилалась на те, що за життя її чоловік ОСОБА_5 не знав і не міг знати, що був записаний батьком в актовому записі про народження дитини, оскільки ніколи не ділився з нею про народження позашлюбної дочки. Крім того, за станом здоровя не був здатний зачати дитину.

Згідно з ч. 3 ст. 137 СК України якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Аналіз даної норми свідчить про те, що спадкоємцям дозволяється оспорити батьківство померлої особи лише у випадку, коли він за життя з поважних причин не знав про те, що записаний батьком дитини. Таке право надано спадкоємцям першої черги за обов'язкової наявності поважних причин, які перешкоджали особі, яка записана батьком дізнатись про наявність такого запису.

При цьому у такому випадку батьківство оспорюється шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

У статтях 125, 126 СК України закріплено порядок визначення походження дитини у випадках, коли мати дитини не перебуває у шлюбі.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається із матеріалів справи згідно актового запису про народження №1946 від 29 вересня 2010 року батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_3. При цьому, підставою запису відомостей про батька була спільна заява батьків про визначення батьківства №76 від 29 вересня 2010 року. Як заява, так і актовий запис про народження дитини містять особисті дані ОСОБА_5, зокрема, місце проживання, номер та серію паспорта, ким виданий (а.с.90,91).

Той факт, що ці дані дійсно належать її чоловікові позивач не заперечувала.

Цього ж дня Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження ОСОБА_8, де батьками вказані ті ж особи (а.с.45).

Враховуючи заперечення позивача щодо підпису ОСОБА_5 на заяві про визнання батьківства за клопотання її представника ухвалою Івано-Франківського міського суду від 5 листопада 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи від 9 березня 2016 року №4302 встановити ким, самим ОСОБА_5, чи іншою особою виконано досліджуваний підпис від імені ОСОБА_5, розташований у графі: «Батько ОСОБА_5» на зворотній стороні заяви про визнання батьківства від 29 вересня 2010 року, яка зареєстрована в журналі №76103-03-28 не виявилось можливим. При цьому як встановлено проведеним порівняльним дослідженням досліджуваний підпис та зразки підпису групи 1 (закордонний паспорт ОСОБА_5, серія РО №529977, виданий 25 квітня 2007 року, закордонний паспорт ОСОБА_5, серія ЕЕ №729900, виданий 24 листопада 2008 року, електрофотографічна копія аркушів паспорта СЕ 464988, виданого Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 25 липня 2008 року) виконані однією особою. Водночас встановлено, що досліджуваний підпис та зразки групи 2 (квитанції ПАТ «Кредитпромбанк»- всього 39 штук) виконані різними особами (а.с.144-146).

Разом з тим, він не містить категоричної вказівки на те, що цей підпис не належить померлому ОСОБА_5

Як передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тобто ті, які входять до предмету доказування (ст. 179 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 не представлено переконливих та беззаперечних доказів, що ОСОБА_5 за життя з поважних причин не знав про те, що записаний батьком дитини.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що померлий за життя знав та визнавав, що є батьком дочки ОСОБА_8, народженої відповідачем.

За таких обставин, виходячи із принципу диспозитивності та змагальності сторін, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та з цих підстав обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Твердження апелянтів щодо неналежності доказів закордонних паспортів, які досліджувалися експертом, внаслідок відмови позивача від визнання обставин, що такі належать її покійному чоловікові, та безпідставної відмови у допиті свідка ОСОБА_6, що вплинуло на законність постановленого судового рішення, є надуманими та не можуть бути прийняті до уваги. Більше того, за змістом ст. 178 ЦПК України відмова від визнання обставин допускається у виняткових випадках у попередньому судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права щодо його законності та обґрунтованості.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_9