Справа №: 272/1177/15-ц
Провадження № 2/272/31/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

секретарях Лавренчук Л.М. ,Ахановій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1,відповідача ОСОБА_2,попередньо розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання неповнолітньої дитини,суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом,зазначив,що рішенням Андрушівського районного суду від 25 липня 2005 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем та визначено місце проживання їх сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,разом з відповідачем.На даний час син сам виявив бажання проживати з нею та з червня 2015 року постійно проживає з нею. Просила визначити місце проживання сина з нею.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю,обґрунтувавши їх наведеними в позовній заяві обставинами, додала, що сину нею створені всі умови для проживання : він має окрему кімнату,забезпечений одягом та всім необхідним,йому недалеко відвідувати школу.Вона з часу проживання у неї сина цікавиться його навчання,відвідує школу.

В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали,пояснили,що відповідач раніше зловживала спиртними напоями та в даний час теж інколи зловживає спиртними напоями.Вважали,що проживання сина у матері погано відобразиться на його фізичному та психічному здоров'ї.

Представники органу опіки та піклування вважали за доцільне позов задовольнити,оскільки ніяких перешкод для проживання сина з матір'ю в даний час не має.

Вислухавши пояснення сторін,допитавши неповнолітнього ОСОБА_3.який пояснив,що в даний час бажає проживати разом з матір'ю,але не виключає можливості з часом його проживання у батька,дослідивши матеріали справи,суд прийшов до висновку,що позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань :

Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст.29 ЦК України, ч.3 ст.160 СК України.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа,яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Судом встановлено,що неповнолітній ОСОБА_3 на час розгляду справи має вік більш ніж чотирнадцять років.Таким чином суд прийшов до висновку,що позовні вимоги про визначення конкретного місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3,тобто разом з позивачем,обмежують його право вільно обирати собі місце проживання,тому суд відмовляє в їх задоволенні за їх безпідставністю.

Керуючись ч.2 ст.29 ЦК України, ч.3 ст.160 СК України, ст. ст. 4,10,61,79,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:В. І. Брагін