Єдиний унікальний номер 6-352/2011 Номер провадження 22-ц/775/328/2016
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Новікової Г.В., Папоян В.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 7 жовтня 2011 року про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

7 жовтня 2011 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції (далі ВДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Зазначав, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу (наказу) № 6/279 від 14.02.2011 року, виданого Господарським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мір снабженія» заборгованості у сумі 3 990,84 грн. 1 квітня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Постановою від 4.05.2011 року державним виконавцем оголошено заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна боржника. Станом на 8 серпня 2011 року рішення суду боржником не виконано, у звязку з чим просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (а.с. 1-2).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 7 жовтня 2011 року подання державного виконавця задоволено. Громадянку України ОСОБА_2 обмежено у праві виїзду за межі України з тимчасовим вилученням закордонного паспорту до виконання зобовязань за рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2011 року, яким з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мір снабженія» стягнуто заборгованість у сумі 3 990,84 грн. (а.с. 5).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що про зазначене обмеження дізналася лише в 2015 році, отримавши 21 грудня 2015 року копію ухвали, просить її скасувати.

Зазначає, що ухвала суду є незаконною. Подання розглянуто без участі державного виконавця, внаслідок чого суд не зясував всі обставини справи, зокрема, чи дійсно вона умисно ухилялася від виконання рішення суду.

Зазначила, що жодної повістки про виклик до ВДВС вона не отримувала, державним виконавцем не здійснювався вихід до місця її проживання з метою опису та арешту майна. За власною ініціативою вона відвідувала державного виконавця та попереджала його про свій скрутний матеріальний стан, про відсутність у неї будь-якого рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, про відсутність постійного доходу та інших можливостей виконати рішення суду, тобто від виконання рішення суду вона не ухилялася.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не надав суду доказів її ухилення від виконання рішення суду.

Також посилається на те, що на цей час виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 6/279, виданого Господарським судом Донецької області, закрито. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням стягувача ТОВ «Мір снабженія» є м. Луганськ, яке перебуває на непідконтрольній Україні території, що ускладнює сплату боргу (а.с. 23-24).

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою 13 січня 2016 року за № 93 в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області (а.с. 35-36), причини неявки суду не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася в судове засідання без поважних причин. В апеляційній скарзі просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутність (а.с. 23-24).

Державний виконавець ВДВС Краматорського міського управління юстиції у судове засідання апеляційного суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою 18 січня 2016 року за № 238 в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області (а.с. 53-54), надіслав 19 січня 2016 року заперечення на апеляційну скаргу та просив розглянути її без участі представника ВДВС (а.с. 56-57).

Стягувач - ТОВ «Мір снабженія», місцезнаходженням якого згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місто Луганськ (а.с. 48 51), тобто територія, яка тимчасово не контролюється органами державної влади та поштовий зв'язок з якою відсутній, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення 13 січня 2016 року оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України» на веб - сайті Апеляційного суду Донецької області в розділі «Список осіб, яким не надіслано кореспонденцію Апеляційним судом Донецької області (а.с. 37 - 38).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з наступних підстав:

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу (наказу) № 6/279 від 14.02.2011 року, виданого Господарським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мір снабженія» заборгованості у сумі 3 990,84 грн. Боржник ухиляється від виконання фінансового зобовязання, станом на 8 серпня 2011 року рішення суду боржником не виконано (а.с. 5).

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, до нього суд дійшов передчасно, порушивши при вирішенні цього питання порядок, встановлений для його вирішення.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, який закріплений ст. 8 Конституції України.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків передбачено пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону (у редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Пунктом 18 частини 3 ст. 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 3771 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2015 р. № 1839/5), подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі не виконання боржником своїх зобов'язань повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань (п. 12.1.1).

Така ознака, як ухилення боржника від виконання судового рішення є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення частини 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки відповідно до частини 2 статті 3771 ЦПК подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Як обґрунтовано зазначає ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, в порушення частини 2 ст. 377 1 ЦПК України, подання державного виконавця судом першої інстанції розглянуто без участі державного виконавця.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 377 1 ЦПК передбачено негайний розгляд справи, що унеможливлює повідомлення державного виконавця про дату розгляду подання шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення, державний виконавець може бути повідомлений про дату судового засідання у спосіб, передбачений частинами 5, 6 ст. 74 ЦПК (телеграма, факс), а також кур'єром із зворотною розпискою, електронною поштою, телефонограмою.

В матеріалах справи відомості про повідомлення державного виконавця про дату та час судового засідання відсутні.

Розгляд подання у відсутність державного виконавця, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, став наслідком неповного зясування судом обставин справи, оскільки саме державний виконавець зобов'язаний довести суду, надавши відповідні матеріали виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Так, в поданні державного виконавця не зазначено в чому полягає та чим підтверджується ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на неї наказом № 6/279 від 14.02.2011 року, виданим Господарським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мір снабженія» заборгованості у сумі 3 990,84 грн..

Згідно матеріалів справи, до подання державним виконавцем були додані лише копія виконавчого документа (а.с. 3) та довідка адресного бюро про місце реєстрації боржника (а.с. 4).

Проте, в порушення вимог частини 2 ст. 377 1 ЦПК України суд не прийняв заходів щодо виклику державного виконавця у судове засідання, не вирішив питання щодо визнання його явки обов'язковою, не витребував у нього необхідні документи, зокрема, матеріали виконавчого провадження та передчасно дійшов висновку про задоволення подання, не мотивувавши та не зазначивши в ухвалі суду в чому саме полягає ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Суд також не перевірив чи саме той державний виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом, звернувся до суду з відповідним поданням.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, порядку, встановленого для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 7 жовтня 2011 року про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України скасувати, передати питання на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Г.В. Новікова

ОСОБА_4