Справа № 362/7684/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/802/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 19.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Антоненко В.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача, повернення грошових коштів, що набуті без достатньої правової підстави та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача як набуті без достатньої правової підстави грошові кошти в сумі 4 603 359 грн., заборгованість у вигляді 3% річних в сумі 71 131 грн. 36 коп., заборгованість у вигляді інфляційного збільшення боргу в сумі 1 339 577 грн. 47 коп., заборгованість у вигляді процентів за користування чужими коштами в сумі 969 388 грн. 05 коп. та збитки в розмірі 51 773 грн. 75 коп.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ПАТ «Банк «Київська Русь» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що даний спір повинен розглядатися за місцем знаходження юридичної особи. ОСОБА_2 не є споживачем послуг, а спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Суд не направив запит до відповідного органу про отримання інформації щодо місця проживання позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 122 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з приводу захисту прав споживачів предявляються за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ст. 21 зазначеного Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» - оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилається на Закон України «Про захист прав споживачів». Однак, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь» виник спір з приводу повернення грошових коштів, які, на думку позивача, були набуті відповідачем без достатньої правової підстави, тобто в порядку ст. 1212 ЦК України, а не з договірних відносин.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у позовній заяві відсутні будь-які посилання ОСОБА_2 на порушення його прав як споживача під час укладення договору про відновлювальну кредитну лінію. Натомість, позивач просить стягнути на його користь грошові кошти в порядку ст. 1212 ЦК України, заборгованість у вигляді 3% річних, інфляційного збільшення боргу, процентів за користування чужими коштами та збитки.

Таким чином, доводи апелянта є обґрунтованими, а ухвала суду відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням питання відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Київська Русь» задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Антоненко В.І..

ОСОБА_3