Провадження № 2-п/344/2/16
У Х В А Л А

25 січня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву відповідача про скасування заочного рішення в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

в заяві вказано, що відповідач просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11/02/2015 р. з тих підстав, що йому не було відомо про судове засідання в справі за його участі, а також, що він заперечує позов з тих підстав, що за спірним договором позики він не отримував грошових коштів, позивач та відповідач спільно займались підприємницькою діяльність, умови спірного договору позики є несправедливими, позивачем не надано розрахунку боргу по роках і місяцях.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали вказану заяву.

Представник відповідача надав суду пояснення по те, що відповідачу не було відомо про судове засідання в справі за його участі, оскільки він не часто буває за місцем реєстрації і здійснює підприємницьку діяльність, позивач заперечує позов з тих підстав, що за спірним договором позики він не отримував грошових коштів, позивач та відповідач спільно займались підприємницькою діяльністю, умови спірного договору позики є несправедливими, є свідок, якому відомо, що відповідач не отримував позику, позивачем не надано розрахунку боргу по роках і місяцях та не надав інформацію про курс долара США в паперовому вигляді, а інформація щодо офіційного курсу валют НБУ не може бути отримана з його офіційного сайту. На момент ухвалення заочного судового рішення були підстави для цього, але на даний час воно підлягає скасуванню, оскільки необхідно допитати свідка про обставини отримання позики, якими купюрами було отримано позику і в якому місці, брат позивача є народним депутатом, у представника відповідача є багато запитань до позивача, позивача необхідно зобов`язати особисто відвідувати судові засідання, представник відповідача буде скаржитись на позивача в порядку КПК України, в договорі позики вказано на визначення підсудності за місцевим судом м. Києва, у відповідача є дружина, до якої відповідач не висунув позову, але вона член сім`ї відповідача, при збільшенні позову не сплачено судовий збір.

В судовому засіданні відповідач надав пояснення про те, що у нього відсутні будь-які докази щодо поважності причин неявки в судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача заперечив заяву з тих підстав, що відповідач не надав доказів поважності причин повторної неявки в судове засідання, судовий збір сплачено в максимальному розмірі, при вирішенні спорів щодо позики суд не вправі використовувати показання свідків щодо передання грошових коштів, ціна позову залежала від коливання валютного курсу, який постійно змінюється і встановлюється за офіційним курсом НБУ, який відповідно до постанов Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ підлягає врахуванню на день ухвалення рішення судом в порядку визначення правових підстав позову; правові підстави для стягнення процентів та інших платежів за позовом визначено в договорі позики; час виникнення права вимоги в 2014 році вказано в договорі позики.

Судом встановлено наступні обставини.

11/02/2015 р. заочне рішення в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до повідомлень підприємства зв`язку відповідача повідомлено про судове засідання, 11/02/2015 р., 22/11/2014р.

Доказів поважності причин не повідомлення суду про причини неявки і неявки в судове засідання відповідач та його представник суду не надали.

Однак відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, законодавством визначено засіб доказування обставини передання майна (грошей, речі, майнового права тощо), а також встановлено, що обставина вчинення дії, з якою відповідно до ст. 202 ЦК України закон пов`язує виникнення, зміну або припинення права не може бути встановлена показаннями свідка.

Таким чином клопотання відповідача про встановлення обставин вчинення правочинів з не отримання позики показаннями свідка спрямовано на встановлення недопустимого доказу. Отже воно було позбавлено будь-яких правових підстав і є формою зловживання процесуальним правом, що спрямовано на порушення прав позивача.

При цьому відповідно до ст.1051 ЦК України , якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст.232 ЦПК України докази, зазначені в заяві про скасування заочного рішення, повинні мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Натомість відповідач просив скасувати заочне рішення для використання прямо забороненого законом засобу доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково сторона просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже на основі закону позивач самостійно вирішив для себе у який спосіб здійснити розрахунок боргу відповідача.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так відповідач не надав суду будь-якого обґрунтованого розрахунку щодо ціни позову. При цьому в судовому засіданні представник відповідача надав пояснення про те, що відповідач взагалі не визнає факту отримання позики.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином підставою перегляду заочного рішення не може бути визначено необхідність збирання доказів в спосіб, що прямо заборонений процесуальним законом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 11/02/2015 р. в цій справі залишити без задоволення.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Відповідно до ст.231 ЦПК України заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя С.О. Бородовський