Головуючий суду 1 інстанції - Форощук О.В.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 431/4599/15-ц
Провадження № 22ц/782/876/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Борисова Є.А.

суддів: Дронської І.О., Яреська А.В.,

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на наступні обставини.

28 жовтня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою, згідно з умовами якого вона, ОСОБА_3, передала відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався сплатити обумовлену договором суму коштів в загальному розмірі 100000 грн. При цьому відповідно до п.2.1 договору частину вартості будинку в сумі 16400грн. відповідач сплатив до підписання договору, частину вартості в сумі 48600 грн. сплатив під час підписання договору, а решту обумовленої сторонами вартості будинку - 35000 грн. зобов'язався сплатити у строк до 1 березня 2014 року. В порушення узятих на себе зобов'язань відповідач до останнього часу не сплатив обумовлену договором суму коштів, яка дорівнює 35000 грн. і строк прострочення виконання зобов'язання на дату складання позовної заяви становить 612 днів. З урахуванням положень ст. 625 ЦК України ОСОБА_3 просила суд стягнути заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в загальному розмірі 57620,55грн., з яких: 35000грн. - сума основного боргу, 1760,55 грн.- 3% річних, 20860грн- сума інфляційних витрат.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу житлового будинку з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 57620грн.55коп. а також 576грн. 21коп. - в рахунок відшкодування судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 з зазначеним рішенням не погодився, в апеляційній скарзі просив його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Зокрема апелянт посилається на те, що він дійсно допустив прострочення виконання зобов'язання, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу будинку разом із земельною ділянкою від 28.10.2013 року, про визнання за нею права власності на будинок, про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення ОСОБА_2 та відшкодування завданих збитків. В межах розгляду цивільної справи за вказаним позовом ОСОБА_3 між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута мирова угода, згідно з умовами якої сторони фактично змінили порядок і строки погашення наявної заборгованості по договору купівлі-продажу і домовились про те, що він, ОСОБА_2, сплатить позивачці ОСОБА_3 38000 грн. в рахунок погашення заборгованості та відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов договору в наступному порядку: до 10 листопада 2014 року - 6000 грн., до 10 грудня 2014 року - 6000грн., до 10 січня 2015 року - 10000грн. та до 10 лютого 2015 року - 16000грн., а позивач ОСОБА_3 в свою чергу відмовляється від своїх вимог щодо розірвання договору, виселення відповідача з будинку та відшкодування шкоди. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 07.10.2014 року мирова угода була визнана судом, а провадження по справі було закрите. На виконання вказаної мирової угоди він, ОСОБА_2 , сплатив ОСОБА_3 20000 грн. і на момент розгляду даної цивільної справи залишок заборгованості за договором становив 15000 грн. З огляду на те, що ОСОБА_3 до останнього часу відмовляється отримувати від нього залишок заборгованості в сумі 15000 грн., він ОСОБА_2 вважає, що з боку позивача має місце прострочення кредитора і в силу вимог ст. 613 ЦК України він, як боржник, не повинен сплачувати інфляційні нарахування та три проценти річних .

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 уточнила вимоги апеляційної скарги та просила апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції та зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач погоджується сплатити залишок заборгованості по оплаті вартості будинку в сумі 15000 грн., а також інфляційні нарахування та 3% річних, обчислені починаючи з дати здійснення останнього платежу проведеного на підставі домовленостей, досягнутих у мировій угоді від 06.10.2014 року стосовно зміни порядку та строків погашення заборгованості за договором купівлі-продажу будинку, яка була визнана ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 07.10.2015року

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні. До таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав умови укладеного сторонами договору купівлі-продажу будинку від 28.10.2013 року щодо сплати на користь позивача частини його вартості в сумі 35000 грн. у строк до 1 березня 2014 року, а тому на підставі вимог ст. ст. 655, 691, 612 та 625 ЦК України в даному випадку наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 вказаної суми заборгованості за договором з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01.03.2014 року і до дня складання позовної заяви про стягнення заборгованості. Одночасно суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача стосовно того, що під час розгляду іншої цивільної справи, а саме справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу будинку, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення відповідача з будинку та відшкодування збитків, сторонами була досягнута фактична домовленість про зміну порядку і строків погашення наявної заборгованості, згідно з якою ця заборгованість повинна була бути погашена в строк до 10 лютого 2015 року шляхом внесення певних платежів за певним графіком. При цьому суд першої інстанції послався на те, що предмет та підстава позову за даною цивільною справою відрізняються від предмету та підстав позову за вищезазначеною цивільною справою, яка перебувала в провадженні Старобільського районного суду Луганської області і в межах якої була досягнута мирова угода, за умовами якої ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 38000 грн., а тому сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в період часу з листопада 2014 року по червень 2015 року кошти в загальній сумі 20000 грн. сплачувалися саме на виконання мирової угоди, а не в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу будинку.

Проте в повній мірі з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2013 року сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок разом із земельною ділянкою, а останній прийняв у власність зазначене майно та зобов'язався сплатити за нього обумовлену договором суму. Відповідно до п.2.1. договору продаж майна була вчинена за 100000 грн., з яких 16400грн. ОСОБА_2 сплатив до підписання договору, 48600грн. ОСОБА_2 сплатив під час підписання договору, а 35000грн. зобов'язався сплатити у строк до 01 березня 2014 року.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 не виконав та не сплатив належну суму коштів в обумовлений договором строк, як не вживав заходів для погашення заборгованості після спливу строку по сплаті останньої частини вартості придбаного майна.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 у квітні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання цього договору, про визнання за нею права власності на будинок та земельну ділянку, які є предметом договору, про виселення ОСОБА_2 з будинку та про відшкодування збитків, пов'язаних із розірванням договору, а саме про відшкодування витрат по сплаті податку до державного бюджету в сумі 5105грн., про відшкодування витрат на здійснення оцінки будинку та земельної ділянки в сумі 580грн., про відшкодування витрат на оплату послуг по наданню відомостей з ДЗК в сумі 53грн. та виготовлення обмінного файлу - 100грн. Тобто у своєму позові до ОСОБА_2, який був поданий до суду у квітні 2014 року ОСОБА_3 фактично ставила питання про повернення сторін у попередній стан, що існував до укладення спірного договору купівлі-продажу.

Під час розгляду цивільної справи за вказаним позовом ОСОБА_3. а саме 6 жовтня 2014 року сторони досягли мирової угоди, за умовами якої ОСОБА_2 злобов'язався сплатити на користь позивачки 38000грн. в наступному порядку: до 10 листопада - 6000грн; до 10 грудня 2014 року - 6000грн; до 10 січня 2015 року - 10000грн.; до 10 лютого 2015 року- 16000 грн.. ОСОБА_3 в свою чергу відмовилась від своїх позовних вимог у повному обсязі.

Зміст вищезгаданої мирової угоди свідчить про те, що сторони у справі досягли домовленості про погашення відповідачем ОСОБА_2 наявної заборгованості за договором купівлі-продажу будинку в сумі 35000грн. у строк до 10 лютого 2015 року згідно з узгодженим сторонами графіком, а також про часткове відшкодування ОСОБА_3 понесених витрат у зв'язку з укладенням договору та збитків, пов'язаних з неналежним його виконанням з боку відповідача. Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердила ту обставину, що в мировій угоді сторони узгодили нові строки і графік погашення заборгованості за договором купівлі-продажу і саме за умови сплати заборгованості за договором ОСОБА_3 відмовилась від своїх вимог про розірвання договору та про фактичне повернення сторін у попередній стан.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції на противагу твердженням представника ОСОБА_2, не надав ґрунтовних пояснень стосовно правової природи суми грошових коштів (38000грн.), що була предметом мирової угоди, але жодним чином не фігурувала в позовній заяві про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, а тому судова колегія розцінює цю обставину, як намагання стягнути з відповідача подвійну суму заборгованості по оплаті вартості будинку, що є несправедливим та не відповідає вимогам діючого законодавства.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання нової домовленості сторін про порядок і строки погашення заборгованості за договором купівлі-продажу будинку відповідач ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 наступні суми: в період з 8-го по 10 листопада 2014 року - 6000грн; 10 березня 2015року - 9000грн. та 25 червня 2015 року - 5000 грн, а всього 20000грн. Позивач ОСОБА_3 не заперечує факту отримання від ОСОБА_2 зазначеної суми грошових коштів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно наявності в даному випадку підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу будинку в сумі 35000 грн., а також підстав для здійснення інфляційних нарахувань та нарахування 3% річних за період часу з 01 березня 2014 року по день подачі позовної заяви, є такими, що не відповідають обставинам справи та до яких суд дійшов внаслідок невірної оцінки наявних у справі доказів.

Судова колегія вважає, що в даному випадку з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути основну суму заборгованості - 15000 грн., інфляційні нарахування на суму основного боргу - 9757грн. та 3% річних - 458грн. 45коп.

При цьому судова колегія виходить з наступного розрахунку.

Як вже зазначалося вище, згідно з графіком погашення заборгованості ОСОБА_2 повинен сплатити наступні суми: до 10 листопада 2014року - 6000грн; до 10 грудня 2014 року - 6000грн; до 10 січня 2015 року- 10000грн.; до 10 лютого 2015 року- 16000 грн.

Фактично ж відповідач здійснив наступні платежі: станом на 10 листопада 2014 року - 6000 грн., 10 березня 2015року - 9000грн. та 25 червня 2015 року - 5000 грн.

Таким чином, відповідно до графіку погашення заборгованості перший платіж був здійснений вчасно, другий платіж в сумі 6000 грн. повинен бути здійснений в строк до 10 грудня 2014 року, але фактично сплачений 10 березня 2015 року і тому на суму 6000грн. необхідно нараховувати інфляційні виплати та проценти за період з 10 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року.

Третій платіж в сумі 10000грн. підлягав здійсненню в строк до 10 січня 2015 року, проте фактично був здійснений частково в наступні строки: 3000грн. - 10 березня 2015року, 5000грн. - 25 червня 2015року. Тому на суму 3000 грн. необхідно здійснювати нарахування інфляційних виплат та процентів за період з 10 січня 2015 по 10 березня 2015року, а на суму 5000 грн. - за період з 10 січня 2015 року по 25 червня 2015року. На залишок третього платежу, який становить 2000грн. інфляційні виплати та проценти повинні нараховуватись за період з 10 січня 2015 року і до моменту складання позовної заяви, тобто до 02 листопада 2015року ( в межах позовних вимог).

Четвертий платіж з погашення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 13000 грн. необхідно було здійснити в строк до 10 лютого 2015 року, проте до останнього часу відповідач жодних виплат не здійснював, а тому на суму 13000 грн. інфляційні виплати та проценти підлягають нарахуванню за період з 10 лютого 2015 року по 02 листопада 2015року (дата складання позовної заяви).

Розрахунок інфляційних нарахувань має наступний вигляд:

-6000грн. х 123,9% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2014року по березень 2015року) = 7434грн. ( сума з урахуванням індексу інфляції). Сума інфляційних виплат відповідно становить 1434грн

-3000грн. х 120,3% (сукупний індекс інфляції за період з січня 2015року по березень 2015року) = 3609грн. (сума з урахуванням індексу інфляції) Сума інфляційних виплат становить 609грн.

-5000грн. х 140,7% (сукупний індекс інфляції за період з січня 2015року по червень 2015року) = 7035грн. (сума з урахуванням індексу інфляції) Сума інфляційних виплат становить 2035грн.

-2000грн. х 141,3%( сукупний індекс інфляції за період з січня 2015 року по вересень 2015року) = 2826грн. (сума з урахуванням індексу інфляції ) Сума інфляційних виплат відповідно становить 826грн.

-13000грн. х 137,1% (сукупний індекс інфляції за період з лютого 2015року по вересень 2015року)= 17823грн. (сума з урахуванням індексу інфляції) Сума інфляційних виплат становить 4823грн.

По останніх двох сумах індекс інфляції за жовтень місяць 2015року не застосувався, оскільки в позовній заяві він не застосований, а відповідно до положень ст.ст 11, 303 ЦПК України цивільні справи розглядаються лише в межах позовних вимог.

У підсумку інфляційні виплати в даному випадку становлять 9757грн. (1434+609+2035+826+4823 =9757 ).

Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: сума боргу х 3% / 365 дн. х кількість днів прострочення.

6000грн.х 3% / 365 х 89 ( кількість днів прострочення) = 43,89грн.

3000грн. х 3% / 365 х 59 (кількість днів прострочення) =14,54грн.

5000грн. х 3% /365 х 166 (кількість днів прострочення) = 68,22грн.

2000грн. х 3% / 365 х 296 (кількість днів прострочення) = 48,65грн.

13000грн. х 3% / 365 х 265 (кількість днів прострочення) = 283,15грн.

Загальна сума нарахованих процентів відповідно становить 458,45грн.

Таким чином, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 в даному випадку становить 25215грн. 45 коп. ( 15000грн.-основна сума боргу + 9757грн.- інфляційні витрати на суму боргу + 458грн. 45коп. - 3% річних = 25215грн. 45коп.)

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме позовні вимоги ОСОБА_3 належить задовольнити частково та стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованість з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних з простроченої суми в загальному розмірі 25215грн. 45 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню з боку ОСОБА_2 на підставі вимог ст.ст.88, 316 ЦПК України належить зменшити з 576,21грн. до 252,15грн. пропорційно до зменшеної суми заборгованості, що підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015року - змінити.

Викласти резолютивну частину зазначеного рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у загальній сумі 25215грн. 45коп., яка складається з наступного: основний борг - 15000 грн., інфляційні витрати на суму боргу - 9757грн., 3% річних - 458грн.45коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 252грн. 15 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у зв'язку з необгрунтованістю.

Це рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: