АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/609/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача Черепухи А.В.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 45524,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2015 становить 962852,06грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 51375,11грн; судовий збір 16 818,71грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2007 між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 56000 дол. США терміном користування до 12.08.2022 зі сплатою 11,3% річних.

Додатковою угодою №1 від 14.08.2007 до вказаного кредитного договору додано Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту як додаток №2 до нього, тарифи банку як додаток №3, пункт 1.3.5. щодо сплати комісії викладено в іншій редакції, пункт 3.4. доповнено новим підпунктом 3.4.6. щодо сплати платежів на користь третіх осіб, пункт 5.2. доповнено новим абзацом щодо порядку та зміни розмірів процентної ставки за користування кредитним коштами, п.7.2. доповнено новим абзацом щодо підтвердження обізнаності позичальника з усіма тарифами.

09.04.2009 між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовились викласти п.1.3.4. кредитного Договору в новій редакції, а саме змінити строки сплати процентів, строк сплати основного боргу, визначили порядок повернення всієї суми кредиту, викладено додаток №1 до кредитного договору в новій редакції.

05.10.2009 між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту, а 25.01.2013 - Додаткову угоду №3 щодо зміни схеми погашення кредиту.

Також судом установлено, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 було укладено Договір поруки №133880 від 14.08.2007, відповідно до якого поручитель зобов'язалась у повному обсязі відповідати за невиконання позичальником його зобов'язань перед кредитором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_6 станом на 26.03.2015 виникла заборгованість у розмірі 45524,92 дол. США, що складається з: 37 958,83 дол. США - простроченої заборгованості по кредиту; 272,65 дол. США - простроченої заборгованості по відсотках; пені за несвоєчасне погашення заборгованості 51 375,11грн.

Виходячи з доведеності та обґрунтованості позовних вимог банку щодо факту наявності та розміру заборгованості ОСОБА_6, суд першої інстанції задовольнив їх у повному обсязі. Щодо позовних вимог до ОСОБА_7, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з тих підстав, що Додатковою угодою №1 між банком та позичальником без відома та згоди на це поручителя встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки, тобто, було змінено зобов'язання, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що додатковими угодами між банком і позичальником збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулося, а також що суд безпідставно у резолютивній частині рішення визначив еквівалент заборгованості за доларовим кредитом у гривні.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором та пені.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, які сторонами не заперечуються. Зокрема, факту наявності заборгованості за договором споживчого кредиту від 14.08.2007 та її розміру згідно з розрахунком банку сторони не заперечують.

Відмовляючи у задоволенні позову банку до поручителя, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що додатковою угодою №1 від 14.08.2007 до кредитного договору, укладеною без відома та згоди поручителя, було збільшено обсяг його відповідальності.

Обставини щодо укладення вказаної додаткової угоди без відома і згоди поручителя не заперечує представник банку, а сама додаткова угода №1 від 14.08.2007 не містить підпису поручителя (ас40). Вказаною додатковою угодою №1 від 14.08.2007 пункт 5.2. кредитного договору доповнено новим абзацом щодо порядку та зміни розмірів процентної ставки за користування кредитним коштами, а фактично додатково визначено, що у випадках настання обставин, передбачених підпунктами а), б) пункту 5.2. договору кредиту процентна ставка встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, передбаченої п.1.3.1. договору. Оскільки попередня редакція п.5.2. договору кредиту взагалі не передбачала розмір процентної ставки після її збільшення, а містила у собі порядок повідомлення позичальника про її збільшення та узгодження з ним розміру нового розміру процентної ставки, - правильним є висновок суду першої інстанції про те, що додатковою угодою №1 від 14.07.2008 фактично відповідальність позичальника, а відповідно і відповідальність поручителя, збільшується у разі порушення чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст.553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі відповідати за виконання боржником його зобов'язань, і його відповідальність є солідарною з боржником (ч.1 ст.554 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, порука припиняється.

За таких обставин та виходячи з того, що збільшення відповідальності позичальника і поручителя відбулося без згоди поручителя, хоча додаткова угода №1 від 14.07.2008 була укладена в день підписання договору про надання споживчого кредиту від 14.08.2007 (ас22) та договору поруки від 14.07.2008 (ас40,45), - правильним є висновок суду першої інстанції про припинення поруки ОСОБА_7 за виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором споживчого кредиту від 14.08.2007.

Доводи апеляційної скарги про те, що новою редакцією п.5.2. кредитного договору відповідно до додаткової угоди №1 від 14.08.2007 не було збільшено обсяг відповідальності поручителя, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами і наявними у матеріалах справи доказами, змістом зазначених договорів. Посилання представника банку на укладену 05.10.2009 додаткову угоду №1 до договору поруки не вливають на правильність висновку суду, адже ця угода була підписана з поручителем після внесення без згоди поручителя змін до п.5.2. кредитного договору.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_7 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим і на підставі ст.308 ЦПК України оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність вимогам закону та умовам кредитного договору стягнення заборгованості за ним у доларах із зазначенням еквіваленту у гривні, то в цій частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з огляду на таке.

Встановлено, що за умовами укладеного між позивачем та ОСОБА_6 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.08.2007 банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 56000 доларів США (п.1.1. договору - ас23). Дозвіл (ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями підтверджує право банку-позивача у даній справі на видачу кредиту в іноземній валюті (ас58-61).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 37958,83 дол. США, заборгованість за процентами в сумі 7566,09 дол. США, а всього 45524,92 дол. США заборгованості, а також 19612,12 грн пені за прострочення сплати кредиту та 31762,99грн пені за прострочення сплати процентів, а всього 51375,11грн пені.

З урахуванням наведеного та виходячи з положень ст.533 ЦК України та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму заборгованості у валюті (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №6-190цс15).

За таких обставин зазначення еквіваленту суми заборгованості за кредитним договором у гривні, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, підлягає виключенню з резолютивної частини рішення. В цій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,309,313,315,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року змінити, виключивши з абзацу другого його резолютивної частини слова «що за курсом НБУ станом на 02.10.2015 (1 дол. США = 21.15грн) становить 962852 грн 06 коп.».

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна