Категорія 20Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого : Медяного В.М.,

суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

На обґрунтування вимог посилалися на те, що 10.01.2007 року за домовленістю з ними на підставі договору купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_4 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до п.3 якого ОСОБА_4 сплатив продавцеві 100 грн., а сплата решти суми 196850 грн. була відстрочена до 20.01.2007 року.

З метою проведення повної оплати за придбане нерухоме майно, 17.01.2007 року відповідач ОСОБА_4 уклав з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 17/01/2007/840 - КВ/01.

При виконанні зобов'язань за даним кредитним договором між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про те, що вони будуть приймати участь в сплаті платежів за кредитним договором, оскільки квартира придбавалась для проживання подружжя ОСОБА_4.

ОСОБА_2 за домовленістю з відповідачем ОСОБА_4 в погашення кредитного договору №17/01/2007/840 - КВ/01, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра», внесла в касу банку кошти в сумі 4100 доларів США, що на день їх внесення складало 20178, 56 грн.

Крім цього, ОСОБА_3 за домовленістю з відповідачем ОСОБА_4 в погашення кредитного договору №17/01/2007/840 - КВ/01, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра», внесено в касу банку кошти на загальну суму 8315 доларів США, що на день їх внесення складало 66395, 69 грн.

Таким чином, позивачами зі згоди відповідача на придбання останнім квартири внесено за останнього на рахунок відкритий в ПАТ «Надра» грошові кошти в загальній сумі 12415 доларів США, що на день їх внесення складало 86574, 25 грн.

Оскільки строк повернення зазначених коштів, що надані ОСОБА_2 на придбання квартири між відповідачем та позивачами не встановлений, тому 31.08.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_4 з письмовою вимогою, в якій просила в семиденний строк з моменту її отримання повернути їй грошові кошти в сумі 4100 доларів США, що еквівалентно 88420, 04 грн.

З тих же підстав 31.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся письмовою вимогою до ОСОБА_4, в якій просив семиденний строк з моменту її отримання повернути йому грошові кошти в сумі 8315 доларів США, що еквівалентно - 176156, 94 грн.

Однак, вимоги позивачів залишені відповідачем без відповіді та реагування, а тому позивачі вважають, що відповідач порушує їх право на відшкодування витрат понесених ними на придбання квартири в м. Вінниці по вул.. Станіславського, 32/19, а тому просили суд стягнути з відповідача дані суми на їхню користь.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 88 420,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 176 156,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 884,20 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 2500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1761,57 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 2500 грн. (а.с.82 - 83).

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_4 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач у справі ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 10.01.2007 року між ПП «Корфа Інвест» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

17.01.2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Надра» був укладений кредитний договір №17/01/2007/840 - КВ/01, згідно якого ОСОБА_4 були отриманні кошти необхідні, для проведення розрахунку за придбану квартиру.

В рахунок погашення вказаного кредиту ОСОБА_4 позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було внесено в касу банку власні грошові кошти в іноземній валюті.

Так, зокрема ОСОБА_2 було внесено в касу Філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ м. Вінниця, пл. Жовтнева, 1 - 16 жовтня 2008 року кошти в сумі 4100 доларів США, що еквівалентно на час їх внесення сумі 20178,56 грн. (а.с. 65).

В подальшому, ОСОБА_3 було внесено в касу Філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ м. Вінниця, пл. Жовтнева, 1, кошти на загальну суму 8315 доларів США, що еквівалентно на день внесення сумі 176156,94 грн., а саме:

08 вересня 2009 року - кошти в сумі 5285,00 доларів США, що еквівалентно 42253,58 грн. (а.с. 69);

04 грудня 2009 року - кошти в сумі 540,00 доларів США, що еквівалентно 4314,60 грн. (а.с. 68);

05 січня 2010 року - кошти в сумі 540,00 доларів США, що еквівалентно 4311,90 грн. (а.с. 66);

03 лютого 2010 року - кошти в сумі 540,00 доларів США, що еквівалентно 4320,22 грн. (а.с. 65);

05 березня 2010 року - кошти в сумі 540,00 доларів США, що еквівалентно 4311,47 грн. (а.с. 68);

29 вересня 2010 року - кошти в сумі 435,00 доларів США, що еквівалентно 3442,37 грн. (а.с. 70);

27 жовтня 2010 року - кошти в сумі 435,00 доларів США, що еквівалентно 3441,55 грн. (а.с. 67).

Оскільки, строк повернення зазначених коштів, що надані ОСОБА_2 на придбання квартири між відповідачем та позивачем не встановлений, ОСОБА_2 06.08.2015 року звернулась до ОСОБА_4 з письмовою вимогою, в якій просила в семиденний строк з моменту отримання повернути їй грошові кошти в сумі 4100 доларів США, або еквівалентну їм суму - 88420, 04 грн.

З аналогічних підстав ОСОБА_3 31.08.2015 року звернувся до ОСОБА_4 з письмовою вимогою, в якій просив семиденний строк з моменту отримання повернути йому грошові кошти в сумі 8315 доларів США, або еквівалентну їм суму - 176156, 94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу участі у придбані житла для спільного проживання подружжя ОСОБА_4.

Факт домовленості позивачів та відповідача про спільне понесення витрат на придбання квартири підтверджується вселенням в дану квартиру, здійсненням ремонту квартири та проживанням в ній до розлучення в січні 2011 року позивачки ОСОБА_2 (доньки позивача ОСОБА_3.) та сина відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, що також підтверджується медичною карткою ОСОБА_9 (дитини позивача ОСОБА_2.), обмінною карткою пологового будинку, рішенням суду від 10.02.2011 року, позовною заявою про стягнення аліментів, з яких убачається, що позивач ОСОБА_2 та син відповідача ОСОБА_8 з малолітньою дитиною проживали в квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 з моменту її придбання ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що позивачами зі згоди відповідача на придбання квартири внесено на рахунок останнього, відкритий в ПАТ «Надра» грошові кошти в сумі в сумі 12415 доларів США, що на день їх внесення складало 86574, 25 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що вказані докази свідчать про наявність домовленості між позивачами та відповідачем на понесення позивачами грошових витрат на придбання зазначеної квартири з метою проживання в ній доньки позивача ОСОБА_3 та сина відповідача ОСОБА_4

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду. Дане рішення суду є законне, правильне по суті та справедливе.

В судовому засіданні відповідач та його представники не заперечували факту внесення коштів в рахунок погашення кредиту ОСОБА_4 позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Разом з тим, заперечували належність коштів останнім. Проте, суд першої інстанції вірно зазначив, що дані заперечення не заслуговують на увагу, оскільки встановлено відсутність договірних відносин, передбачених вимогами ст.ст.205,208,1003,1007,245 ЦК України між позивачами та відповідачем про внесення цих коштів від імені ОСОБА_4 на рахунок погашення його кредиту. Представниками відповідача не було доведено факту належності даних коштів ОСОБА_4 Разом з тим, доведено вимоги позивачів та наявність між сторонами правовідносин з приводу їх спільної участі у придбанні житла для проживання подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Таким чином, місцевий суд, враховуючи правову позицію відображену в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно якої, інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності мають право вимагати відшкодування своїх витрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно та керуючись вимогами ст.ст.509, 530 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого до висновку про право позивачів на відшкодування понесених ними витрат на придбання квартири за адресою : АДРЕСА_1. Оскільки строк повернення коштів, сплачених позивачами за ОСОБА_4, сторонами не був обумовлений, тому право на повернення таких коштів могло виникнути лише з моменту пред'явлення відповідної вимоги, а тому позивачі обґрунтовано звернулись до відповідача з вимогами у порядку ст.530 ЦК України.

Крім цього, судом правильно встановлено, що позивачі не пропустили строк позовної давності, оскільки, останній обраховується саме з моменту пред'явлення відповідних вимог до відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу участі позивачів у купівлі квартири відповідачем, а тому вони мають право на стягнення з відповідача понесених ними грошових витрат на її придбання на підставі ст. 509 ЦК України.

Встановлені судом докази в сукупності підтверджують як наявність факту усної домовленості між сторонами у справі про спільне понесення витрат на придбання квартири, так і внесення особисто позивачами із зазначенням своїх прізвищ в рахунок погашення вказаного кредиту ОСОБА_4 в касу банку власних грошових коштів в іноземній валюті, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних квитанцій на зазначені суми.

Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, які вносили позивачі в касу банку за його дорученням належні саме йому.

Таким чином встановлено, що позивачі не безоплатно надавали допомогу на купівлю відповідачем квартири, витративши за усною домовленістю з відповідачем вищезазначені власні грошові кошти на її придбання, не порушуючи питання про право власності на неї. Разом з тим, доказів про безоплатну допомогу позивачів у купівлі квартири відповідачем суду не надано.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відповідно до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України, вирішив питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачами судових витрат по сплаті ними судового збору та витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання відповідача на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний