У х в а л а

14 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року в справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 9 квітня 2015 року, позовні вимоги Харківської міської ради задоволено, виселено ОСОБА_4 із спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог Харківської міської ради та задоволення його зустрічних позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 116, 132 ЖК УРСР та статей 1, 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності підстав про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року.

Одночасно заявник просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд, посилаючись на поважність причин його пропуску, у зв'язку з перебуванням тривалий час у відрядженні за кордоном.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає за можливе поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду з заявою про перегляд судових рішень враховуючи поважність причин його пропуску.

Разом з тим колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог про виселення та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням у гуртожитку, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_4, будучи зареєстрованим за іншою адресою, не довів, що він за життя батька, як член його сім'ї, постійно мешкав з ним у спірному житловому приміщенні.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції виходив з встановлених судами попередніх інстанцій, на підставі наданих доказів, факту, що особи зареєстровані та постійно проживають у спірному житловому приміщення, а тому їх права підлягають захисту згідно положення статей 1, 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведене заявником судове рішення не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року.

У допуску справи за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко