Справа № 219/9105/15-ц
Провадження № 2/219/304/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

21.01.2016 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Матченова А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_5

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради,

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Ломоносова, 89, посилаючись при цьому на те, що відповідачі з 01.10.2014 року за місцем реєстрації не проживають.

Представник позивача у судовому засідання підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві; пояснила, що не наполягає на покладенні судових витрат на відповідачів, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання жодного разу не з'явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до положень ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради, у судовому засідання пояснила, що вимоги щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як неповнолітньої особи, за відсутності доказів наявності в неї іншого житла вважає такими, що не можуть бути задоволені, вирішення спору залишила на розсуд суду.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що будинок №89, який розташований в м. Артемівську Донецької області по вул. Ломоносова, належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 20.02.2014 року, витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно № 18048625 від 20.02.2014 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності № 51880951 від 21.01.2016 року (а.с.8, 9, 44-46).

З довідки Артемівського МВ ГУДМС України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в той час, як щодо ОСОБА_5 відомості відсутні. Проте, як убачається з копії домової книги, відповідачі зареєстровані у зазначеному будинку (а.с.6-7, 33).

Згідно з актом, складеним комісією у складі сусідив та голови квартального комітету №6 ОСОБА_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживають за місцем своєї реєстрації з 01.10.2014 року (а.с. 43).

Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованим у будинку, що на даний час належить позивачу на праві власності, за місцем реєстрації не проживають, житлом не користуються.

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України «Про власність»).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно положень ст. 160 Сімейного кодексу України та ст. 29 ЦК України місце проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається батьками за їх згодою і вважається місцем проживання одного із батьків з ким вона проживає, якщо інше не узгоджено між батьками.

Водночас суд враховує ті обставини, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за згодою батьків; не надано також доказів реєстрації батьків зазначеної особи за цією адресою, доказів користування житловим приміщенням цією особою тощо.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є власниками спірної квартири, у спірній квартирі не проживають, особистих речей у квартирі не зберігають, квартирою не цікавляться, не проживають за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власником житла не встановлено, їх необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Ломоносова, 89.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Ломоносова, 89.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська