УхвалА

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на квартиру за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 вересня 2002 року вона з сином - ОСОБА_5 - уклала договір про пайову участь у будівництві цегельного будинку АДРЕСА_2. На виконання взятих на себе зобов'язань вона та відповідач внесли 72 765 грн у якості оплати вказаної вище вартості житла. Зазначала, що кошти для здійснення цієї оплати було отримано нею від продажу належної їй та її чоловікові квартири АДРЕСА_1. Таким чином вона вважала, що інвестована квартира не відноситься до спільного сумісного майна, оскільки придбана лише за її кошти. Вказує на те, що відносини з відповідачем погіршились і у них виник спір щодо вказаної квартири, відповідач вважає, Ѕ спірної квартири своєю власністю згідно договору про пайову участь у будівництві. Крім того, на частку у спірній квартирі претендує і третя особа - ОСОБА_6, яка є колишньою дружиною відповідача.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 5 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що спірна інвестована квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та її сину - ОСОБА_5 на підставі договору про пайову участь у будівництві цегельного будинку, дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 липня 2003 року на вказану квартиру та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 липня 2003 року.

Крім того, у період набуття ОСОБА_5 у власність спірної квартири він перебував у шлюбі з ОСОБА_6, яка є співвласником майна, набутого подружжям за час шлюбу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, що набрало законної сили, за ОСОБА_6 визнано право власності на ј спірної квартири. Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_6 підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2013 року.

Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави, визначені у ст. 392 ЦК України, для визнання за ОСОБА_4 права власності на всю квартиру.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, а договір про пайову участь у будівництві цегельного будинку позивачем не оспорено.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик