АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3014/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Лапай Олени Валеріївни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управління персоналом», Приватне акціонерне товариство «МТС Україна» про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у червні 2015 року.

Зазначав, що 05.01.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач, якого було визнано винним, керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, допустив зіткнення із автомобілем «Фіат», д.н.з. НОМЕР_2. Автомобіль «Фіат» було застраховано на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №7421256 від 28.03.2011 року, у зв'язку з чим позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 59 122,71 грн. В свою чергу, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

ПАТ «Страхова група «ТАС» визнала претензії позивача по даному випадку лише на суму 57 977,89 грн. З огляду на викладене, на підставі ст. 993 та 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю страхового відшкодування в сумі 1 144,82 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 05.01.2012 року по вул. Лепсе -Героїв Севастополя в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який належить ПрАТ «МТС Україна», та автомобіля «Фіат», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який належить ТОВ «Віебілізинг».

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України.

Згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №7421256 від 28.03.2011, який є додатком та невід`ємною частиною генерального договору №7468427 від 22.11.2010, автомобіль «Фіат», д.н.з.НОМЕР_2, виступає забезпеченим транспортним, страхова сума по ризику якого складає 103 800,00 грн., франшиза в розмірі 519,00 грн.

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданої власнику КТЗ №23Б/01/12 від 25.01.2012 року, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з.НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 57 977,89 грн.

На підставі заяви страхувальника та згідно страхового акту №330 від 27.01.2012 року ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 59 122,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням№4009 від 31.01.2012 року, №4071 від 01.02.2012 року та №4072 від 02.02.2012 року.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «ТАС», термін дії полісу до 15.03.2012 року.

Як вбачається з листа ПрАТ «ТАС», вих. №3618 від 31.03.2014 року, страхова компанія визнала матеріальний збиток по вищезазначеній страховій події на суму 57 977,89 грн. на підставі звіту №23Б/01/12 від 25.01.2012 та саме цю суму перерахувала на рахунок позивача у справі (а.с.49).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що ПрАТ «ТАС» визнало збиток в сумі 57 977,89 грн., тобто без урахування коефіцієнту фізичного зносу, а тому просив стягнути різницю страхового відшкодування в розмірі 1 144,82 грн. з винної особи ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що у виплачену ним суму страхового відшкодування в розмірі 59 122,71 грн., увійшов коефіцієнт фізичного зносу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно п. 4.1, 4.2 генерального договору страхування транспортних засобів №7468427 від 22.11.2010 року, розмір страхового відшкодування визначається різницею між сумою матеріального збитку та франшизи, передбаченої договором.

Величини матеріального збитку в разі пошкодження застрахованого транспортного засобу розраховується на підставі даних огляду ТЗ та висновку експерта автотоварознавця.

За умовами п. VII договору страхування №7421256 від 28.03.2011 року, який є невід'ємною частиною генерального договору страхування транспортних засобів №7468427 від 22.11.2010 року, розмір матеріального збитку розраховується на підставі експертизи без урахування зносу підлягаючих заміні частин та деталей транспортного засобу.

Вартість ремонтних робіт визначається на підставі вартості нормочасу на фірмовій СТО.

З наявного в матеріалах справи звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ №23Б/01/12 від 25.01.2012 року, складеного на вимогу позивача, вбачається, що оскільки вартість відновлювального ремонту, без урахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин, не перевищує дійсну вартість КТЗ на момент ДТП, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин. При цьому, в «Дослідженні за п.2» даного звіту спеціаліст дорівнює цей коефіцієнт «0».

З викладеного вбачається, що вартість матеріального збитку в розмірі 57 977,89 грн. визначена без коефіцієнту зносу підлягаючих заміні частин та деталей транспортного засобу, а тому твердження позивач про те, що у виплачену ним суму страхового відшкодування в розмірі 59 122,71 грн., увійшов коефіцієнт фізичного зносу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме страхового акта №330 від 27.01.2012 року, ПрАТ «УАСК «АСКА» було розраховано суму страхового відшкодування на підставі рахунку ТОВ «Росавто» №РАСС044092 від 13.01.2012 року про вартість відновлюваного ремонту в розмірі 64 130,87 грн. за формулою: 64 130,87 грн. (сума розрахунку СТО)* 0,93 (коефіцієнт пропорціональності) - 519,00 грн. (франшиза) = 59 122,71 грн.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» не було обґрунтовано підстав відмови ПрАТ «ТАС» у виплаті страхового відшкодування саме у розмірі 59 122,71 грн., оскільки, як було встановлено під час розгляду справи, в зазначеній сумі коефіцієнт зносу деталей не врахований.

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивачем не було надано полісу, на підставі якого цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «ТАС», що позбавило суд встановити ліміт страхового відшкодування, визначений ПрАТ «ТАС» у страховому полісі.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодування різниці суми страхового відшкодування в сумі 1 144,82 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт зазначав, що у звіті №23Б/01/12 від 25.01.2012 року визначена вартість матеріального збитку, натомість позивачем було відшкодовано вартість відновлюваного ремонту.

Проте обґрунтовуючи правильність визначеної позивачем суми страхового відшкодування, останнім, всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України, не було надано до суду належних доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача суми різниці страхового відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Лапай Олени Валеріївни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: