Справа № 365/205/14-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/277/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 04.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

та секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вони з відповідачем ОСОБА_3 проживали спільно без реєстрації шлюбу з 2000 року по листопад 2004 року, та з 11 листопада 2004 року по 30 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що з 2000 року сторони проживали разом та вели спільне господарство, та у 2005 році придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1, однак зазначає, що після розірвання шлюбу вона не може потрапити до квартири, у якій замкнені замки, та дізналася про те, що позивач має намір продати спірну квартиру, через що просила суд встановити факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, в період з червня 2000 року по 11 листопада 2004 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У свою чергу, ОСОБА_3 подав зустрічний позов, обґрунтовуючи його тим, що сторонами за спільні кошти був придбаний житловий будинок № 3 по вул. Тухачевського в смт. Згурівка Київської області. Договір купівлі-продажу житлового будинку був оформлений на позивачку ОСОБА_2, та під час оформлення цього договору ним була надана письмова згода на купівлю даного будинку та оформлення його на імя позивачки. Враховуючи вищевикладене, він просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку № 3 по вулиці Тухачевського в смт. Згурівка Київської області.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року первісний позов задоволено частково, встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року до 11 листопада 2004 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь судові витрати у розмірі 971, 80 грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, також задоволено зустрічний позов, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 3 по вул. Тухачевського в смт. Згурівка Київської області та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь судові витрати у розмірі 1827 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати у частині задоволення зустрічного позову та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково первісний позов та задовольняючи зустрічний позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживали однією сім'єю як дружина і чоловік без державної реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, протягом зазначеного періоду не перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, та враховуючи те, що спірні квартира та будинок були придбані ними за спільні кошти у період спільного проживання, то вимоги первісного позову про встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року до 11 листопада 2004 року, та визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню, як і вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Факт проживання сторін у шлюбі без його реєстрації в період з 01 січня 2004 року по 11 листопада 2004 року був також встановлений Апеляційним судом Київської області та Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в судових рішеннях, які були ухвалені під час розгляду даної справи (том 1 а. с. 196-200, 228-229).

Таким чином, суд першої інстанції, повно зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 11 листопада 2004 року, а оскільки спірне майно було набуте сторонами саме у цей період, то позовні вимоги ОСОБА_2 у частині встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 11 листопада 2004 року, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири номер 49 в будинку 16 по вулиці Київська в смт. Згурівка Київської області, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку номер 3 по вулиці Тухачевського в смт. Згурівка Київської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний будинок був придбаний за кошти матері позивачки ОСОБА_4 та не є спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовується матеріалами справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: