Справа № 357/8578/15-ц Головуючий у І інстанції Жарікова О. В.
Провадження № 22-ц/780/659/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 27.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Антоненко В.І.

при секретарі: Вербовій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Житлово-експлуатаційна контора №1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила та просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю 1/4 частиною квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., шляхом виселення з квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також просила зобовязати ОСОБА_3 не чинити дії, повязані з порушенням права спільної часткової власності, а саме: самостійно приймати рішення стосовно надання права третім особам, а також членам своєї сімї матері та чоловіку на проживання у обєкті спільної часткової власності, зобовязати ОСОБА_3 погоджувати з ОСОБА_2 свої дії стосовно дозволу на проживання у квартирі третіх осіб та членів своєї сімї.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 1/4 частина та ОСОБА_3 3/4 частини. В квартирі офіційно зареєстровані чотири особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її двоє дітей. На даний час у вказаній квартирі, окрім зареєстрованих осіб, проживають ще мати ОСОБА_3 ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5

Зазначала, що наявність не зареєстрованих у квартирі осіб збільшує її витрати на комунальні послуги, крім того ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створюють позивачці нестерпні умови для життя. Зважаючи не те, що між позивачкою і відповідачкою за останні 13 років дуже сильно погіршились стосунки то вирішити вказане питання в мирному порядку в неї немає можливості.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення будь-ким з відповідачів правил співжиття і прав позивача ОСОБА_2 на проживання у квартирі, а також збільшення витрат на оплату комунальних послуг.

Також у рішенні зазначено, що іншим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 7 липня 2015 року встановлено порядок користування квартирою: ОСОБА_2 виділено в користування житлову кімнату площею 15,70 кв.метрів з балконом, а відповідачам - житлову кімнату площею 17,20 кв.метрів, а тому члени сім»ї як позивача, так і відповідача мають передбачену законом можливість проживати у визначених кімнатах квартири, що не потребує погодження іншого співвласника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 358 ЦК України визначено, що Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом першої інстанції встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, якій на праві власності належить - 1/4 частина квартири та ОСОБА_3, якій на праві власності належить 3/4 частини квартири.

23 вересня 2014 року рішенням Білоцерківським міськрайонного суду Київської області було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 1, про усунення перешкод у користуванні власності та стягнення моральної шкоди, згідно якого було усунуто перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме: частиною квартири АДРЕСА_2 та вселено позивача у вказану квартиру. (а.с.19-23).

14 квітня 2015 року ОСОБА_2 було вселено до вказаної квартири.

В квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та двоє її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

7 липня 2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - встановлено порядок користування квартири і ОСОБА_2 виділено в користування житлову кімнату площею 15,70 кв.метрів з балконом 0,90 кв.метрів, а ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 17,20 кв.метрів. (а.с.52).

Суд встановив, що в квартирі проживають: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та двоє її неповнолітніх дітей, мати ОСОБА_3 ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд правильно вказав у рішенні, що посилання ОСОБА_2 на створення їй відповідачами нестерпних умов для проживання у спірній квартирі, виселення з підстав, передбачених ст..116 ЖК Української РСР, є недоведеними.

ОСОБА_3 як власник 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 у відповідності до цивільного та житлового законодавства має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а тому проживання у вказаній квартирі членів її сім»ї з визначеним порядком користування для кожного із співвласників квартири не порушують права ОСОБА_2 і не суперечать чинному законодавству України.

ОСОБА_2 не надано доказів того, що відповідачі порушують права позивача, або що позивач понесла додаткові витрати на утримання цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не з»ясував предмет судового розгляду, допустив неповноту і не врахував положення ст..358 ЦК України підлягають відхиленню із таких підстав.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вбачається, що суд розглянув спір в межах заявлених і уточнених позовних вимог.

Мотивувальна частина рішення суду містить посилання на норми права, зазначені позивачем, в тому числі і статтю 358 ЦК України.

Посилання на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як співвласники квартири не досягли згоди щодо здійснення права спільної часткової власності квартирою не є правовими підставами для задоволення позову.

Позивачем не доведено створення ОСОБА_3 перешкод у користуванні позивачем належною їй 1/4 частиною квартири.

Крім цього, встановлено, що стосовно порядку користування квартирою є рішення суду, яке в установленому законом порядку набрало законної сили і виконується сторонами спору.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального прав законність рішення суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у відповідності до норм ст. 308 ЦПК України відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: