АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/955/16 Головуючий 1 інст. - Горчакова О.І.
Справа № 644/6414/15-ц
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: територіальна громада Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: територіальна громада Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що йому на підставі ордеру та рішення виконкому Орджонікідзевської райради міста Харкова від 02 грудня 2008 року виділена трьохкімнатна ізольована державна квартира АДРЕСА_1 з членами сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Всі вони визнані наймачами вказаної квартири. Проте, фактично він сам проживає в даній квартирі, зробив ремонт, регулярно сплачує квартплату, є добросовісним наймачем квартири. Разом з тим, ОСОБА_2, як член сім'ї наймача, свої обов'язки не виконує, у кімнаті не проживає, речей в ній не має, не сплачує комунальних послуг.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати Орджонікідзевський РВ ХМУ УМВС України в Харківській області зняти з реєстрації відповідача за вказаною квартирою.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, вказував, що між ним та позивачем існувала домовленість щодо проживання у спірній квартирі. Проте, наразі ОСОБА_1 поміняв ключі від вхідних дверей кімнати та чинить перешкоди йому, як наймачеві спірної квартири, в користуванні житлом.

Третя особа, територіальна громада Харківської міської ради, також заперечувала проти позову, зазначила, що позивачем не надано доказів щодо не проживання відповідача у спірній квартирі більше шести місяців, чи доказів, що підтверджують факт проживання відповідача в іншому місці.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що показання свідків підтверджують факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, що не заперечує і сам відповідач, останній не проявляв інтересу до спірної квартири, тоді як перешкод для проживання ОСОБА_2 він не чинив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 71, 72 ЖК України і недоведеності позовних вимог, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі ордеру та рішення виконкому Орджонікідзевської райради міста Харкова від 02 грудня 2008 року ОСОБА_3 виділена трьохкімнатна ізольована державна квартира АДРЕСА_1 з членами сім'ї: ОСОБА_3, як основний; ОСОБА_2 - брат, ОСОБА_4 - сестра, ОСОБА_1 - брат (а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради від 10 лютого 2010 року визнано ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 наймачами житлових приміщень, які зі складом сім'ї 4 особи зареєстровані для проживання у неприватизованій трикімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1. Вказаним рішенням відкриті окремі особові рахунки та визнано ОСОБА_1 наймачем кімнати жилою площею 18,9 кв.м. з сім'єю 2 особи (він, брат - ОСОБА_2.), наймачем кімнати жилою площею 13,9 кв.м. - ОСОБА_3, наймачем кімнати жилою площею 11,2 кв.м. - ОСОБА_4, за згодою усіх повнолітніх членів сім'ї (а.с.6).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 зі змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Судом не встановлено підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що об'єктивних та переконливих доказів для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

Н.Ф. Шевченко