Провадження № 22-ц/780/691/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 03.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, стягнення коштів за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування договором купівлі продажу, визнання квартири спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,-

встановила:

у липні 2014 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 у якому просила ухвалити рішення, яким майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період шлюбу, поділити, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частку майна: квартиру №1, розташованої у будинку №31 по вул.. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області, житловий будинок №10, розташований по вул. Учгоспна в м. Біла Церква Київської області, нежитлові будівлі, розташовані по вул. Сквирське шосе, № 231 А в м. Біла ЦеркваКиївська область, автомобіль НОМЕР_1, мотоцикл НОМЕР_2, мотоцикл НОМЕР_3.

В ході розгляду вищезазначеної справи представником позивача було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №1, розташовану у будинку №31 по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області; житлового будинку№10, розташований по вул. Учгоспна в м. Біла Церква Київської області; нежитлові будівлі, розташовані по вул. Сквирське шосе, 231 А в м. Біла Церква Київської області; автомобіль НОМЕР_1, мотоцикл НОМЕР_2, мотоцикл НОМЕР_3.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2014 року вищезазначену заяву було задоволено.

03 листопада 2015 року ОСОБА_3 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2014 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року заяву про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просила ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2014 року шляхом накладення арешту на майно скасувати, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2014 року залишити в силі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, щопотреба узабезпеченні позовних вимог не відпала, а дії відповідача щодо скасування арешту спірного майна подружжя направлено на можливість безперешкодного продажу цього майна одноособово відповідачем виключно на свою користь до вирішення спору по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, щорішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, розподілено майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку майна: квартири №1 буднику № 31 по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області, нежитлові будівлі, розташовані по вул. Сквирське шосе, 231А в м. Біла Церква Київської області; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля марки «KIASportage», державний номерний знак НОМЕР_4 в розмірі 130 000 грн.; мотоцикла марки «HarleyDavidson», державний номерний знак НОМЕР_5 в розмірі 100 000 грн., мотоцикла марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_6 в розмірі 120 000 грн., автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_7 в розмірі 32 000 грн., а всього в розмірі 382 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.10.2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку нежитлових будівель, що розташовані за адресою по вул. Сквирське шосе, 231А в м. Біла Церква Київської області, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля марки «КІА Sportаgе», державний номерний знак НОМЕР_4 в розмірі в розмірі 130 000 грн.; мотоцикла марки «HarleyDavidson», державний номерний знак НОМЕР_5 в розмірі 100 000 грн.; мотоцикла марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_6 в розмірі 120 000 грн., автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак АІ 3501ЕВ в розмірі 32 000 грн., а всього в розмірі 382 000 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку нежитлових будівель, що розташовані за адресою по вул. Сквирське шосе, 321А в м. Біла Церква Київської області та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля марки «КІА Sportаgе», державний номерний знак НОМЕР_4 в розмірі 130 000 грн.; мотоцикла «HarleyDavidson», державний номерний знак НОМЕР_5 в розмірі 100 000 грн.; мотоцикла марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_8 в розмірі 120 000грн., автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_7 в розмірі 32 000 грн., а всього в розмірі 382 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач та її представник подали касаційну скаргу, що підтверджується копією цієї скарги від 23.10.2015 року та копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2015 року, якою вказану касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 03.12.2015 року, але не більше пяти днів з дня отримання ухвали.

Наявне по справі рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили. Правовідносини сторін, щодо розподілу майна, врегульовані виключно шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки в частині вимог про стягнення грошових коштів було відмовлено.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів повністю погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами закону з огляду на наступне.

Згідно ч.3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (ст. 319 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про скасування заходів забезпечення позову, оскільки підстава, що зумовила його застосування відпала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами законодавства, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимоги закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року, яка постановлена з додержанням вимог закону залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді