27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кирилюк Г.М., Рубан С.М.
секретар: Архіпова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу заявника ПАТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року у справі за заявою ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, -
У жовтні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 28.03.2014.
В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить суд скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року та задовольнити заяву ПАТ «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
В обґрунтування своїх вимог ПАТ «Універсал Банк» посилається на неправильне застосування п. 14 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. ст. 389-5, 360-10 ЦПК України, а також на те, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам банку про те, що предмет справи щодо захисту прав споживачів визначається на підставі ст. 16 ЦК України та постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996.
Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 28.03.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 570,07 грн. та третейський збір в сумі 253,55 грн.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1925/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» був укладений 15.08.2012.
При цьому, 12.03.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», яким ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» доповнено п. 14 про те, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Так, із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.05.2015 у справі № 6-64цс15, вбачається, що Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.
Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.09.2015 у справі № 6-856цс15, вбачається, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.
Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо, зокрема, справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі виконавчого листа, оскільки на час укладання кредитного договору (15.08.2012) ЗУ «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15.08.2012 між ОСОБА_1 і ПАТ «Універсал Банк» було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».
Тому, з урахуванням вказаних правових позицій ВСУ та ЗУ «Про третейські суди», який діяв на момент укладення кредитного договору, справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не була підвідомча третейському суду, а тому і підстави для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 28.03.2014 відсутні.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заявника ПАТ «Універсал Банк» відхилити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року у справі за заявою ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: