Справа №478/1626/15-ц 02.02.2016 02.02.2016 02.02.2016
Провадження №22-ц/784/69/16
Справа № 478/1626/15-ц Головуючий першої інстанції: Іщенко Х.В.
Провадження № 22-ц/784/69/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Лівшенко О.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма імені Шевченко» (далі ПСП «Агрофірма імені Шевченко») про визнання договорів оренди землі недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПСП «Агрофірма імені Шевченко» про визнання договорів оренди землі недійсними.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 12 лютого та 26 вересня 2012 року між нею та ПСП «Агрофірма імені Шевченко» було укладено два договори оренди земельних ділянок площею 8,0425 га та 8,38 га строком на 49,5 років кожен. Зазначала, що ці договори укладено з порушенням вимог чинного законодавства: не зазначена одна з істотних умов договору оренди, а саме, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, на думку позивачки, в обох договорах оренди землі у вступній частині зазначено два орендаря - ОСОБА_5 та ПСП «Агрофірма імені Шевченко», а у реквізитах договорів зазначено тільки одного орендаря - ОСОБА_5 та мається печатка другого орендаря ПСП «Агрофірма імені Шевченко». Також, за твердженням позивачки, зазначена в договорах оренди землі нормативна грошова оцінка земельних ділянок є заниженою, ніж їх реальна оцінка станом на 01 січня 2012 року. Крім того, ОСОБА_4 зазначала, що в звязку із заниженням нормативної грошової оцінки їй щорічно не нараховувалась сума орендної плати в розмірі 1 986 грн. 48 коп. (з урахуванням індексу інфляції).

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати недійсними вищевказані договори оренди земельних ділянок.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПСП «Агрофірма імені Шевченко» про визнання договорів оренди землі недійсними відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просила суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, що була чинною на час укладення спірних договорів) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Приписами ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації,після чого він набирає чинності.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку: серії ЯК №256045, виданого 10.11.2011р., та серії МК №095409, виданого 09.03.2005р., ОСОБА_4 є власником земельних ділянок площею 8,0425 гектарів та 8,38 гектарів відповідно, що розташовані у межах згідно з планом на території Миколаївської області, Казанківського району, Троїцько-Сафонівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Між ОСОБА_4 та ПСП "Агрофірма імені Шевченко" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,0425 га строком на 49,5 років, який 12 березня 2012 року був зареєстрований у відділу Деркомзему у Казанківському районі Миколаїської області за №00555.

Також між ОСОБА_4 та ПСП "Агрофірма імені Шевченко" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,38 га строком на 49,5 років, який 26 жовтня 2012 року був зареєстрований у відділу Деркомзему у Казанківському районі Миколаїської області за №01130.

У пункті 9 договору оренди земельної ділянки площею 8,0425 га зазначено, що орендна плата у розмірі сто тисяч гривень сплачена за весь термін оренди.

У пункті 9 договору оренди земельної ділянки площею 8,38 га зазначено, що орендна плата у розмірі пятдесят тисяч гривень сплачена за весь термін оренди.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Абзацом дванадцятим частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" зазначено як істотна умова договору оренди землі - умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно вимог статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності у договорі оренди землі однієї з істотних умов суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція неодноразова була викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 03.09.2014р. у справах № 6-84цс14, № 6-94цс14, від 09.12.2015р. у справі № 6-849цс15.

Між тим, ОСОБА_4Б, не зазначено в чому полягає порушення її прав при укладенні спірних договорів у зв'язку з відсутністю в них умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та не доведено, що її права були дійсно були порушені у зв'язку з відсутністю в договорах зазначеної умови.

До того ж, як вбачається зі змісту наданих суду відділом Держкомзему у Казанківському районі Миколаївської області примірників спірних договорів оренди, у пункті 19 цих договорів зазначено, що право оренди земельної ділянки не підлягає передачі у заставу та внесення до статутного фонду.

Судом обґрунтовано не прийняті до уваги посилання позивачки на невірне зазначення у договорах розміру нормативної грошової оцінки орендованих земельних ділянок та на заборгованість з орендної плати, оскільки зазначені обставини не є передбаченими законом підставами для визнання недійсними договорів оренди.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не врахував зазначені обставини, не заслуговують на увагу.

Також судом вірно зазначено, що орендарем земельних ділянок за укладеними із позивачкою договорами оренди є ПСП "Агрофірма імені Шевченко", від імені якого ці договора були підписані власником та директором цього ідприємства ОСОБА_5 - і такі його повноваження передбачені Статутом цього Підприємства. Викладене підтверджується змістом спірних договорів, положеннями Статуту ПСП "Агрофірма імені Шевченко", в редакції, чинній на час укладення спірних договорів, та копіями записів реєстрації зазначених договорів, наданих відділом Держгеокадастру у Казанківському районі Миколаївської області, у яких орендарем зазначено ПСП "Агрофірма імені Шевченко".

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що згідно написаної нею розписці вона отримала гроші в сумі 150 000грн. саме у ОСОБА_5, не спростовують висновку суду, що договора оренди було укладено позивачкою із ПСП "Агрофірма імені Шевченко".

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договорів оренди недійсними із заявлених нею підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, викладене в апеляційній скарзі прохання ОСОБА_4 про скасування рішення та ухвалення нового рішення про розірвання спірних договорів оренди не може розглядатись в апеляційному порядку, оскільки такі вимоги у суді першої інстанції позивачкою не були заявлені.

Враховуючи викладене, оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили би порушення ним норм матеріального права чи процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Суддя Т.С. Довжук

Суддя: З.Л. Шолох