Справа № 379/1172/15-ц Головуючий у І інстанції Бойко М. Г.
Провадження № 22-ц/780/740/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 33 28.01.2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 28 червня 2015 року близько 00 год. 20 хв. на вул.Видна у м.Таращі Київської області сталася ДТП. Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2, який, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем «ВАЗ-21015» р.н.НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, порушив п.2.9 «а», 10.9 ПДР та допустив зіткнення з належним йому автомобілем НОМЕР_1. Вина відповідача ОСОБА_2 у порушенні ПДР стверджується постановою Таращанського районного суду Київської області від 9 липня 2015 року. Вказував, що згідно висновку спеціаліста від 30 липня 2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 12288,47 грн. Вважає, що дану шкоду, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1020 грн. йому має відшкодувати винуватець ДТП ОСОБА_2 Крім того, посилався, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 9000 грн. У зв'язку із наведеним просив стягнути із відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 12288,47 грн., 1220 грн., моральну шкоду в розмірі 9000 грн. та стягнути із відповідачки судові витрати.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача 12288 грн. матеріальних збитків, 1020 грн. вартості експертного дослідження, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 243,60 грн. судового збору та 4249,10 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що при визначенні розміру матеріального збитку суд невірно взяв до уваги висновок спеціаліста № 27/07-ТЗ від 30 липня 2015 року, поскільки даний висновок не відповідає Методиці проведення судових автотоварознавчих екпертиз і є неналежним доказом. У оцінювача вісутні докази про наявність прав на проведення такої оцінки, зокрема сертифікату, посвідчення експерта. Крім того відповідач не був належдно повідомлений про час проведення огляду автомобіля. Також суд стягнув судові витрати повністю не врахувавши, що задоволив позов частково.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Предстаник апелянта ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_3 до суду не з'явився, подав до заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника, не надавши докази про поважність причин неявки, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд в тому числі вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що завдана позитвачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем як винною у завданні шкоди особою.

При цьому суд виходив з того, що хоча цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за договором обов'язкового страхування, проте відповідати за завдану шкоду має саме відповідач, який не виконав обов'язків передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не повідомив страховика про настання страхового випадку, що унеможливило визначення страховиком розміру шкоди.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.33.1.4 ст.33 вказаного Закону (в редакції на час скоєння ДТП) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно вимог п.5 ч.1 ст.991 ЦК України та п.37.1.4 ст.37 вказаного Закону страховик

має право відмовити у здійсненні страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначені обставин, характеру та розміру збитків.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що у випадку невиконання винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування, передбачених законом обов'язків щодо повідомлення страховика про ДТП, відповідальність за завдану шкоду покладається на нього.

Аналогічні роз'яснення містить п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якого у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28 червня 2015 року близько 00 години 20 хв. на вул.Видна у м.Тараща Київської області сталася ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «BMW-530» р.н.НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_3

ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 п.10.9 ПДР, який керуючи автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та рухаючись заднім ходом, не переконався у безпечності такого маневру та допустив зіткнення. Постановою Таращанського районного суду Київської області від 9 липня 2015 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КупАП у вигляді штрафу.

В результаті зіткнення належний позивачу автомобіль «BMW-530» р.н.НОМЕР_1 отримав пошкодження. Згідно висновку № 27/07-ТЗ від 30 липня 2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля складає 12288,47 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за договором обов'язкового страхування з лімітом відповідальності 50000 грн.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не надав до суду першої інстанції належних і допустимих доказів про повідомлення ним як позивача, так і страховика у встановлений строк про страховий випадок, що у свою чергу унеможливило огляд пошкодженого автомобіля і встановлення страховиком розміру завданого збитку та його відшкодування позивачу.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, поклавши відповідальність за завдані матеріальні збитки на відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП.

Також суд обгрунтовано задоволив вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., що відповідає приписам ст.23, 1167 ЦК України, та стягнув судові витрати у вигляді судовго збору та витрат на надання правової допомоги.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

про те, що суд невірно взяв до уваги висновок спеціаліста № 27/07-ТЗ від 30 липня 2015 року, поскільки у оцінювача вісутні докази про наявність прав на проведення такої оцінки, зокрема сертифікату, посвідчення експерта, а даний висновок не відповідає Методиці проведення судових автотоварознавчих екпертиз і є неналежним доказом.

Із наявного в матеріалах справи висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу вбачається, що оцінка проводилася суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, який має діючий сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3, виданий Фондом Держмайна України 30 жовтня 2013 року і який діє до 30 жовтня 2016 року. Копія даного сертифікату додана до висновку і мається в матеріалах справи (а.с.27). Крім того, до висновку додане і кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ОСОБА_5 НОМЕР_4 від 17 липня 2010 року, яке підтверджує його кваліфікацію за напрямком оцінки майна, та спеціалізацією: «Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с.27).

Отже, доводи апелянта про відсутність у оцюнювача прав для виконання висновку хибні.

Безпідставні і посилання апелянта на невідповідність висновку Методиці проведення судових автотоварознавчих екпертиз, поскільки із висновку спеціаліста вбачається, що при його складанні була використана саме ця методика та закладені у ній формули розрахунку (а.с.15).

В той же час колегія суддів вважає обгрунтованими, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права при стягненні із відповідача судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд стягнув із відповідача судовий збір і витрати на правову допомогу в повному обсязі, що суперечить приписам ст.88 ЦПК України, згідно якої у випадку частквоого задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до роз'яснень п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат не грунтується на вимогах процесуального закону і підлягає зміні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., а також понесено витрати на правову допомогу в розмірі 4249,10 грн., які розраховані адвокатом ОСОБА_6 відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розрахунок і квитанція про сплату яких мається у справі (а.с.125-126).

Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України колегія суддів покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати на судовий збір в розмірі 200 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

В іншій частині колегія суддів залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 200 грн. та витрати на парвову допомогу в розмірі 4000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: