Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/644/16
Головуючий у 1 інстанції Федоренко О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року у справі за поданням Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про розшук боржника ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року Заводський ВДВС Запорізького МУЮ звернувся до суду з вищезазначеним поданням в якому зазначив, що на виконанні перебуває виконавче лист 332/5271/14-ц виданий 20.01.2015 року Заводським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми заборгованості в розмірі 68232,43 грн.

В результаті проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_3 за зазначеною у виконавчому документі адресою не проживає, місце його перебування невідоме, об'єктів нерухомості на праві приватної власності за боржником немає. Встановити місце знаходження боржника та виконати рішення суду про стягнення неможливо.

З посиланням на ст.ст. 11,40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець просить оголосити боржника в розшук.

Ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року подання задоволено.

Оголошено боржника по виконавчому провадженню № 46370207, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розшук.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. В задоволенні подання відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно ст. 375 ЦПК України розшук боржника або дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання ( перебування ) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання ( перебування ) стягувача.

Суд має право витребувати від державного виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку.

Суд розглядає подання державного виконавця протягом десяти днів.

Таким чином, із системного аналізу зазначених норм вбачається, що суд першої інстанції зобов'язаний перевірити, які саме заходи вчиненні державним виконавцем для виконання рішення суду, і чи учинялись вони взагалі, а також перевірити достовірність інформації виконавця, щодо неможливості встановити місце проживання чи перебування боржника.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, згідно виконавчого листа № 332/5271/14-ц виданий 20.01.2015 року Заводським районним судом міста Запоріжжя з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнута суми заборгованості в розмірі 68232,43 грн.

9 лютого 2015 року по зазначеному виконавчому листу державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 ухвалив постанову про відкриття виконавчих проваджень і надав боржнику до 15.02.2015 року строк для добровільного виконання судового рішення, а 05.10.2015 року - звернувся до суду із названим поданням.

Будь-яких доказів про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо встановлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також відомості про обізнаність боржника з приводу наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання , будь-яких доказів направлення боржнику зазначених постанов, проведення інших виконавчих дій ініціатор подання не надав.

Задовольняючи подання, районний суд виходив із того, що боржник за адресою вказаною у виконавчому документі не проживає.

Зокрема суду першої інстанції на підтвердження того, що місце проживання (перебування чи місце знаходження) боржника невідомо, був наданий акт державного виконавця, який складений зі слів матері боржника.

На підтвердження обставин зазначених в Акті державний виконавець не надав жодного іншого доказу. Отже, не зрозуміло, які саме заходи вживались державним виконавцем для встановлення дійсного місця проживання (перебування чи місця знаходження) боржника.

Водночас, ОСОБА_3 у апеляційній скарзі підтвердив факт постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та його перебування на заробітках на території Запорізької області протягом декількох днів.

Задовольняючи подання державного виконавця суд не витребував матеріали виконавчого провадження, а лише обмежився документами наданими державним виконавцем.

За таких обставин, суд першої інстанції, у порушення положень ч. 2 ст. 375 ЦПК України не витребував від державного виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку, не дослідив у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження та прийшов передчасного висновку про необхідність оголошення розшуку боржника.

Відповідно, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, неповне зясування всіх обставин, які мають важливе значення для вирішення справи, порушення матеріального та процесуального права при її ухваленні, зокрема, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 375 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження.

За викладених обставин ухвала суду підлягає скасуванню із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року у цій справі скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: