Справа № 463/90/16-ц
Провадження № 2/463/772/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з останнього на його користь 4500 грн. матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що мав у володінні автомобіль «УАЗ», який перебував у неробочому стані та знаходився на території його домашнього господарства. Весною 2014р. до його будинку підїхав автомобіль, з якого вийшло двоє чоловіків, один з яких, що представився ОСОБА_3 запитав чи не продає він нижню частину автомобіля, що перебуває в нього на подвірї. Не пригадує чи обговорювали ціну продажу в цей час, однак в кінцевому, погодився на пропозицію продати нижню частину автомобіля, після чого взяв у відповідача контактні дані. Приблизно в грудні 2014р. відповідач знову навідався до нього додому. Повідомивши, що демонтаж нижньої частини автомобіля займе багато часу, запропонував продати весь автомобіль, на що він погодився. Тоді від відповідача отримав 3500 грн., а іншу частину грошей в сумі 4500 грн. відповідач зобовязався привезти через кілька днів. Такого обовязку останній не виконав, а в телефонній розмові повідомив, що кузов автомобіля продано лише за 300 грн., у звязку з чим відмовився платити обіцяні 4500 грн. За його зверненням правоохоронними органами порушена кримінальна справа та вважаючи, що діями відповідача йому завдана матеріальна шкода в сумі 4500 грн., просить стягнути її в примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.03.2015р. позовні вимоги підтримали. Позивач, окрім вищенаведеного, додатково пояснив, що відчужуваний автомобіль є без документів та по суті, є металобрухтом, тобто це непридатний до використання кузов без мотора. В минулому, такий автомобіль рахувався за сільською радою, а він його обслуговував. Вийшовши на пенсію автомобіль, який не приданий до експлуатації залишився в нього. Також додав, що після першої поїзди відповідач залишив йому завдаток в сумі 200 грн., однак розписки про отримання грошей, як в першому, так і в другому випадку не писав. На основі наведеного, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, а також його представник згідно договору про надання адвокатських послуг від 07.07.2016р. адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили. Визнали факт купівлі непридатного до експлуатації частини автомобіля (а саме кузовної частини і мостів), однак заперечили факт шахрайських дій з боку відповідача. Прибувши перший раз до позивача узгодили ціну рештків автомобіля в сумі 4500 грн. Відповідач залишив свої контактні дані та 200 грн. завдатку. Прибувши другий раз, передав позивачу 4300 грн. та забрав металобрухт. Сам же автомобіль йому не був потрібен для переробки, оскільки він був повністю непридатним для цього. Кримінальна справа, порушена за зверненням позивача закрита у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Будь-які зобовязання перед позивачем відсутні. Шкоди останньому не заподіяно. ЇЇ розмір не доведено і тому, б задоволені позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту матеріально-правових вимог та обставин, що обґрунтовують звернення до суду із даним позовом, предметом спору є відшкодування шкоди, яка на думку позивача завдана шахрайськими діями відповідача.

Сторони у справі не оспорюють, що дійсно мав місце факт купівлі-продажу непридатної до експлуатації частини автомобіля без мотора, що не супроводжувалось укладенням будь-яких договорів, однак позивач вважає, що відповідач вчинив відносно нього обман, після чого заволодів його майном та завдав тим самим матеріальну шкоду на суму 4 500 грн.

Такі правовідносини породжують деліктне, а не договірне зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги Пятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів: по-перше, неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; по-друге, наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обовязковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого; по-третє, причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і по-четверте, обовязково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності.

Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обовязковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обовязок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Вказані вимоги закону зі сторони позивача залишились не виконаними.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є братом та племінником відповідача відповідно, і які двічі разом з відповідачем навідувались до позивача з приводу автомобіля в судовому засіданні підтвердили, що сторони між собою узгодили ціну такого в сумі 4500 грн. Обоє свідків бачили як відповідач дав позивачу 200 грн. завдатку, а свідок ОСОБА_6 підтвердив, що після погрузки автомобіля на евакуатор, відповідач передав позивачу ще 4300 грн. Сам же автомобіль був без двигуна і за своїм станом є металобрухтом. При зустрічі позивач повідомив, що документи на автомобіль у нього відсутні.

Позивач натомість, не спростував, що домовленість про купівлю автомобіля була за ціною, більшою ніж 4500 грн. Крім того, не зміг категорично заперечити факт отримання від відповідача коштів в загальній сумі 4500 грн.

Згідно відповіді Камянко-Бузького ВП Бузького Відділення поліції від 02.02.2016р. (а.с.47), кримінальне провадження відносно відповідача, порушене за зверненням позивача за ч. 1 ст. 190 КК України закрите у звязку з відсутністю у вказаних вище діяннях ознак та складу кримінального правопорушення.

Таким чином, дії відповідача не можуть визнаватись неправомірними. За наслідками досягнутої домовленості відповідач в повній мірі виконав свої зобовязання, внаслідок чого вимога про стягнення матеріальної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3,10,11,40,42,60,61,84,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 11,15,16,22,23,319,1166 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.