Справа № 546/249/15-ц
Номер провадження 2/546/175/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.,

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Полтава і полтавці», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними окремих умов кредитного договору та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним пункт 9.1 Кредитного договору № 92 від 13 жовтня 2009 року та стягти з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти за цим договором у розмірі 21192,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 13 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 92, згідно якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 5783 грн. на строк 12 місяців. У пункті 4.2 кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також сторонами узгоджено графік розрахунків по кредиту. Разом з тим пунктом 9.1 даного договору передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору, зокрема при порушенні строків сплати кредиту та/або відсотків більш ніж на три дні кредитодавець в односторонньому порядку подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1 договору, до повного погашення простроченої заборгованості, а якщо по закінченню місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строки сплати кредиту та/або відсотків, кредитодавець потроює процентну ставку до повного погашення простроченої заборгованості. Крім того, у випадку стягнення заборгованості через суд з позичальника додатково стягуються відсотки у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або відсотків. Вважає, що положення п. 9.1 кредитного договору суперечить приписам ч. ч. 4, 5 ст. 11, п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», є несправедливими та встановлюють дискримінаційні стосовно споживача зміни відсоткової ставки.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки безпідставно отриманих коштів закрито у звязку з відмовою позивачки від позову в цій частині.

В судовому засіданні позивачка позов в частині визнання недійним пункту 9.1 Кредитного договору № 92 від 13 жовтня 2009 року підтримала, просить його задовольнити, від дачі пояснень з приводу позову відмовилася. На запитання головуючого відповіла, що зазначений кредитний договір вона підписала без ознайомлення, про перешкоди в ознайомленні з умовами кредитного договору повідомити відмовилася. Підтвердила, що кредитні кошти за цим договором вона отримала, до суду з даним позовом звернулася після того, як проконсультувавшись, дізналася про порушення своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_2С позов підтримав і заявив, що перебіг позовної давності слід рахувати з моменту ухвалення рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_3В позов не визнав, заявив про застосування до нього позовної давності та зіслався на положення п. 6.1 спірного кредитного договору як на підтвердження вільного і усвідомленого волевиявлення позивачкою при укладенні цього договору. Крім того, відповідачем до суду подано заперечення проти позову, в яких відповідач вважає, що положення п. 9.1 кредитного договору не порушують принцип добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін і не завдають шкоди споживачеві, оскільки є лише наслідками ухилення споживача від виконання взятих на себе зобовязань.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомленою про час і місце судового засідання, звернулася до суду із письмовою заявою, в якій вважає позов таким, що підлягає задоволенню, та просить розглянути справу за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Із матеріалів справи вбачається наступне:

згідно копії кредитного договору № 92 даний договір було укладено 13 жовтня 2009 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1 цього договору відповідач надав позивачці споживчий кредит у розмірі 5783 грн. на строк 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,19% від залишку суми кредиту щоденно.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та/або відсотків більш ніж на три дні кредитодавець в односторонньому порядку подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1 договору, до повного погашення простроченої заборгованості, а якщо по закінченню місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строки сплати кредиту та/або відсотків, кредитодавець потроює процентну ставку до повного погашення простроченої заборгованості. Крім того, у випадку стягнення заборгованості через суд з позичальника додатково стягуються відсотки у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або відсотків.

Кожна сторінка даного договору підписана обома сторонами крім того, договір містить відмітку про те, що один із примірників договору отриманий позивачкою 13 жовтня 2009 року.

В п.6.1 договору зазначено, що волевиявлення позичальника є вільним і відповідає його внутрішній волі, від чітко усвідомлює всі умови цього договору та не перебуває під впливом помилки чи обману.

З огляду на зазначене, та приймаючи до уваги відмову позивачки повідомити суду обставини, які перешкоджали їй ознайомитися зі змістом договору в момент його підписання, пояснення позивачки в частині, де вона заявила, що підписала договір без ознайомлення з ним, суд визнає сумнівними.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання положень п. 9.1 спірного кредитного договору недійсними, суд виходить із приписів пункту 5 частини 3 та частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням того, що пунктом 9.1 договору встановлено вимогу щодо сплати споживачем понад пятдесят відсотків вартості продукції (в даному випадку кредиту) у разі невиконання ним зобовязань за договором, і приходить до висновку про наявність таких підстав.

Щодо заяви відповідача про застосування до даного позову позовної давності, суд зазначає, що позовна заява подана до суду 20 серпня 2015 року, тобто майже через шість років після укладення спірного кредитного договору. При цьому суд зазначає, що про порушення своїх прав позивачка могла довідатися ще в момент укладення спірного кредитного договору і жодних перешкод у цьому судом не встановлено. Показання позивачки на те, що про порушення своїх прав вона дізналася після отримання консультації, що і спонукало її звернутися до суду із даним позовом, суд не може визнати поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки жодних перешкод в отриманні юридичної допомоги як перед укладенням кредитного договору, так і безпосередньо після його укладення, позивачкою не зазначено. Крім того, позивачкою не заявлено вимогу про поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Посилання представника позивачки ОСОБА_2 на те, що початок перебігу позовної давності слід рахувати з дня ухвалення рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року суд, враховуючи зазначене вище, та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2010 року яке набрало законної сили 06 вересня 2010 року (а.с. 8), вважає помилковими.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність застосування до даного позову наслідків спливу позовної давності, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, і не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1,2, п. 5 ч. 3, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 212-214, 256, 257, 261, 267 ЦПК України, -

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у звязку із спливом позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :