Справа № 456/3682/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/956/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та застосування правових наслідків його недійсності,

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та застосування правових наслідків його недійсності відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов ОСОБА_2 Вважають, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Зазначає, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зареєстровано як фінансову установу з видачею відповідного свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Також, відповідач має ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на період з 15 січня 2013 року по 15 січня 2018 року. Висновок ж суду про те, що Договір «Про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару в групі» повністю відповідає кожній окремій вимозі, викладеній у п. 6.7 «Ліцензійних умов» є голослівним та таким, що не відповідає обставинам справи оскільки відповідно до п. 6.7 «Ліцензійних умов», договір про адміністрування повинен містити такі положення як «поточна ціна товару» та «максимальний строк отримання товару учасником». Проте, інформації такого змісту у Договорі не міститься. Крім цього, зазначає, що висновок суду про те, що сторони дійшли спільної згоди щодо укладення договору страхування КАСКО отриманого автомобіля є безпідставною, адже за своєю правовою природою Договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару в групі є договором приєднання. Також, зазначає, що «Ліцензійні умови» не передбачають наявності відступного при розірванні Договору за бажанням «Учасника». Окрім наведеного, зазначає, що твердження суду про те, що винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало від позивача після направлення повідомлення про включення Договору у групу №1222 нічим не обґрунтовується, оскільки в матеріалах справа міститься квитанція про оплату позивачем винагороди за послуги, повязані з включенням Договору до системи «Авто Так» у розмірі 8064 грн. від 5 березня 2015 року, а група була створена тільки 31.03.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачаться із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позову та посилаючись, зокрема, на ст.ст. 202, 203, 205, 208 ЦК України, Закон України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджені розпорядженням №1676 від 9.10.2012 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виходив з того, що відповідач отримав ліцензію на здійснення діяльності щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, а твердження позивача про те, що окремі пункти укладеного між сторонами 5 березня 2015 року договору № 714026 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) в групі» не відповідають «Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, про що судом наведено конкретні спростування по кожному із вказаних позивачем пунктів, що, на її думку, суперечать вказаним «Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як вказано вище, суд першої інстанції, детально проаналізувавши підстави заявленого позову належно обґрунтувавши свою позицію прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Колегія суддів погоджується із наведеним обґрунтуванням відмови у задоволенні позову суду першої інстанції та аналогічно вважає, що договір, про визнання недійсним якого заявлено позов із наведених позивачем підстав не слід вважати таким, що суперечить закону, як і окремі його пункти наведені позивачем та такий не слід визнавати недійсним із застосуванням наслідків недійсності.

Так, як вірно вказано судом першої інстанції, окремі пункти Договору, про невідповідність яких Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням №1676 від 9.10.2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг заявлено позивачем таким не суперечать із наведених судом першої інстанції мотивів. Крім цього, відповідач здійснює свою діяльність у відповідності до чинного законодавства та отримав відповідну ліцензію, що міститься в матеріалах справи.

Окрім цього, про визнання самою позивачкою дійсності оспорюваного договору свідчать і такі її дії як: тривале та належне виконання умов вказаного договору; звернення позивача до відповідача про повернення лише частини коштів сплачених нею зважаючи на її бажання розірвати договір (відповідно до умов договору про його розірвання), тобто визнання нею дії такого однак бажання припинити його дію.

Крім наведеного слід вказати і про відповідність висновків суду першої інстанції Постановам Верховного Суду України у справах №6-40цс13 від 11.09.2013 року, 6-98цс14 від 3.09.2014 року та 6-74цс14 від 25.06.2014 року, винесеними у відповідності до п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обовязковими до застосування.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу як необґрунтовану слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції як таке, що відповідає обставинам справи та вимогам закону залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

ОСОБА_6