Справа № 369/2589/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/912/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № KIV0GA00000132 від 20 червня 2006 року у розмірі 135 994, 07 доларів США, що еквівалентно 2 143 266 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45 000 доларів США на термін до 20 червня 2016 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач виконав зобовязання за договором у повному обсязі, однак відповідач зобовязання за вказаним договором не виконує, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням строків повернення, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №KIV0GA00000132. Згідно договору ПАТ КБ «Приват Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 45 000 доларів США на термін до 20 червня 2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Додатковою угодою від 17 липня 2017 року № 1 до зазначеного кредитного договору сторони внесли зміни згідно яких погодили кінцевий строк користування кредитними коштами до 20.06.2016 року.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_3 перед Банком станом на 29 грудня 2014 року становить 135 994,07 доларів США, з яких:

-заборгованість за кредитом 32 899, 21 доларів США;

-заборгованість по процентам за користування кредитом 37 980,33 доларів США;

-заборгованість по комісії за користуванням кредитом 6 120 доларів США;

-пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 58 994, 53 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно умов якого позичальник повинен був своєчасно здійснювати платежі за договором, однак свої зобов'язання останній належним чином не виконував, у звязку з чим утворилася заборгованість.

За таких обставин, у ПАТ КБ «Приват Банк» виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості. Разом з тим, позивач пропустив строк позовної давності, про що обґрунтовано зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п. 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти на строк з 20 червня 2006 року по 20 червня 2016 року.

В той же час ПАТ КБ «Приват Банк» в травні 2011 року звертався до суду з позовною вимогою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок усієї суми заборгованості. Тобто банк звернувся з вимогою до відповідача про дострокове повернення всієї суми боргу.

Отже колегія суддів приходить до висновку що строк виконання основного зобовязання відповідачем настав в травні 2011 року.

З цього часу відповідач жодних коштів банку не сплачував і банк був обізнаний про порушення своїх прав саме з травня 2011 року.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення судом першої інстанції рішення 11 листопада 2015 року ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.55).

Враховуючи те, що ПАТ КБ «Приват Банк» предявив позов 06 березня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив 30 червня 2014 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовані.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_4