Справа № 750/7761/15-ц Провадження № 22-ц/795/56/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Жук М. І. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради про визнання права на приватизацію житла в порядку спадкування,

- третя особа Комунальне підприємство „ЖЕК-13 Чернігівської міської ради, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року, яким було відмовлено в задоволенні її позову до Чернігівської міської ради про визнання права на приватизацію житла в порядку спадкування, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірне житло має статус гуртожитку.

Також судом, на думку ОСОБА_5, було безпідставно проігноровано її доводи про те, що її сестра за життя не отримувала відповіді на свої заяви на приватизацію спірного житла, а відповідач в судове засідання не зміг надати докази того, що такі відповіді надавалися, та що в цих відповідях відмова була мотивована тим, що спірна квартира має статус гуртожитку.

За таких обставин ОСОБА_5 вважає, що до неї, як до спадкоємиці, в порядку спадкування перейшло право на приватизацію спірної квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права вимоги на приватизацію спірного житла, оскільки такого права за життя не виникло у спадкодавця, бо зміна статусу помешкання з гуртожитку на житлову квартиру за життя спадкодавця не відбулася, її звернення до органів місцевого самоврядування 19.05.2009 року та 17.11.2009 року із заявами про приватизацію кімнати в гуртожитку не були задоволені, оскільки житло в гуртожитку на той час приватизації не підлягало.

По справі встановлено, що згідно з рішенням виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих № 398 від 31.07.1974 року «Про виділення жилої площі підприємствам і організаціям», облздороввідділу було виділено 100 кв.м. для медпрацівників, зокрема, і квартира АДРЕСА_2 (нині проспект ОСОБА_7) в м. Чернігові (а.с.43).

Згідно з рішенням виконкому Деснянської районної ради депутатів трудящих м. Чернігова № 227 від 16.08.1974 р. обласній лікарні дозволено використовувати під гуртожиток для інтернів 60 однокімнатних квартир жилого будинку по вул. Леніна, 209, в тому числі і квартиру № 93 (а.с.44-57).

Не можна вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира не має статусу гуртожитку. Дійсно, в мотивувальній частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2015 року у справі № 750/1867/15-ц вказано, що згідно відповіді Деснянської районної у м. Чернігові ради квартира АДРЕСА_3 не входить до переліку квартир, які мають статус гуртожитку, з посиланням на а.с.109, 11-112, але згідно цієї відповіді та рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 серпня 2014 року на а.с.109, 111-112 міститься інформація про те, що квартира № 93 не входить до переліку тридцяти пяти квартир, яким змінено статус з гуртожитку на житлові квартири. Також необґрунтованими є доводи представника позивача про те, що рішення виконкому Деснянської районної ради депутатів трудящих м. Чернігова № 227 від 16.08.1974 р., яким дозволено використовувати під гуртожиток для інтернів 60 однокімнатних квартир жилого будинку по вул. Леніна, 209, в тому числі і квартиру № 93, не було реалізоване шляхом реєстрації вказаного рішення в органах БТІ, зважаючи на те, що статус гуртожитку надавався не будинку в цілому, а 60-ти однокімнатним квартирам в цьому будинку; рішення про надання спірній квартирі статусу гуртожитку не визнано незаконним.

Згідно з довідкою Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» від 1.07.2010 р. № 491, ОСОБА_8 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1982 року, була прописана по гуртожитку обласної лікарні з 2003 року, а згідно з Формою А, ОСОБА_8 була прописана по проспекту Мира, 209 в гуртожитку 02.09.2003 р. до 02.09.2004 р., а 31.08.2004 року зареєстрована Деснянським відділом міліції Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області по пр. Миру, буд. 209, гуртожиток, кв.93 (а.с.40-42).

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках регулюється нормами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15.09.92 N 56, з врахуванням при цьому особливостей, визначених Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15.09.92 N 56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Право на приватизацію мають лише мешканці гуртожитків, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону (п.1. ст.4 Закону "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). Передача жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках державного житлового фонду у власність громадян відповідно до цього Закону проводиться виключно на підставі рішення відповідної місцевої ради (п.6 ч.1 ст.5 Закону).

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо квартира не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними прав власності на неї лише у тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Заяви про визнання безпідставною відмови органів приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян підлягають судовому розгляду.

Позивач ОСОБА_5 в обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру, і при цьому просила визнати за нею, ОСОБА_5, право на приватизацію квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування, але вимога про визнання за позивачем права власності на вказану квартиру заявлена не була (позовна заява на а.с.2-3). Також позивач не посилався на незаконну відмову в приватизації житла в обґрунтування заявлених позовних вимог. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

19.05.2009 року ОСОБА_8 зверталась до Деснянської районної у м. Чернігові ради, а 17.11.2009 р. до Чернігівської міської ради щодо надання дозволу на приватизацію кімнати № 93 в гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Чернігів, проспект Миру, 209, на які отримала відповіді про відмову (а.с.8, 8-зворот, 39). Під час розгляду даної справи судом першої інстанції в судовому засіданні 09.11.2015 року досліджувались матеріали цивільної справи № 750/1867/15-ц (провадження № 2/750/1137/15) за позовом Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_9, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії (журнал судового засідання на а.с.67-69), і розгляд звернень ОСОБА_8 підтверджуються аркушами 85-88 справи № 750/1867/15-ц), яка також була досліджена апеляційним судом. Дії або бездіяльність органу приватизації житла ОСОБА_8 до суду не оскаржувала.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ОСОБА_8 померла 13-14 травня 2013 року (а.с.4). Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є позивач ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.19-35).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30 травня 2014 року № 134 та від 18 серпня 2014 року № 232 змінено статус 35-ти квартирам у житловому будинку № 209 по проспекту Миру, які мали статус гуртожитку, на житлові квартири; квартира № 93 до цього переліку квартир, яким змінено статус з гуртожитку на житловий, не входить (а.с.58-59 та справа № 750/1867/15-ц - а.с.109-114).

Таким чином, зміна статусу спірного помешкання з гуртожитку на житлову квартиру відбулося лише після смерті ОСОБА_8; матеріали справи спростовують доводи позивача про те, що спадкодавець, який висловив волю на приватизацію займаного ним жилого приміщення помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого законом строку; звернення ОСОБА_8 до органу місцевого самоврядування від 19.05.2009 року та від 17.11.2009 року щодо приватизації нею кімнати в гуртожитку були розглянуті, але не були задоволені; дії або бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо приватизації кімнати в гуртожитку ОСОБА_8 з 2009 року і до часу її смерті 13-14 травня 2013 року вона не оскаржила, і це дає підстави для висновку, що у позивача ОСОБА_5 відсутнє право вимагати визнання за нею права на приватизацію спірного житла кімнати № 94 в будинку № 209 по проспекту Миру в м. Чернігові в порядку спадкування.

Отже, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, і зазначене рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: