Номер провадження 2/754/911/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27 січня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 166 070 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у власності позивача знаходиться квартира АДРЕСА_1 переобладнані у салон краси «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Зазначав, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28.04.09 року відмовлено у визнанні вказаних квартир спільною сумісною власністю подружжя та визнанні за ним права власності на ? частину квартир.

Стверджував, що за особисті кошти грошові кошти здійснив ремонтні роботи на загальну суму 166 070 грн., а відтак, майно у вигляді невідокремлених поліпшень даних квартир було безпідставно набуто ОСОБА_2 одноособово.

У зв'язку з цим, посилаючись на ст.ст. 1212,1213 ЦК України просив стягнути з відповідача суму безпідставно набутого майна.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення проти позову та заяву про застосування строку позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28.04.09 року відмовлено у визнанні квартир квартир АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнанні за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартир.

За твердженням позивача, ним особисто за його кошти було зроблено частину ремонтних робіт у вказаних квартирах у період 2000-2003 роки.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся з позовом до суду 03.11.15 року, а право на таке звернення виникло з моменту набрання законної сили рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.04.09 року, а не з 13.01.15 року, як помилково вказує представник позивача.

Таким чином, оскільки представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності, при цьому, представник позивача не звертався до суду з заявою про поновлення цього строку з належним обґрунтуванням причин пропуску, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий