АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/5361/14-ц Головуючий суддя І інстанції Шарко О.П.
Провадження № 22-ц/790/92/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В., Ковган С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на 2/3 частини квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою, що знаходиться в частковій співвласності,

ВСТАНОВИЛА:

09.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. як на майно придбане у шлюбі., визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, актовий запис № 25 відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 грудня 2000 року він та та ОСОБА_5 розірвали шлюб. Під час перебування у шлюбі за кошти батька ОСОБА_8, ОСОБА_6 була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1, квартира була придбана у трьох рівних частках на ім?я: 1/3 - ОСОБА_6, 1/3 - ОСОБА_6, 1/3 - ОСОБА_5. На підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» peг. № БН10-57 від 03.10.1997 року придбана квартира належала покупцям в рівних частках, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є її співвласниками. У зв'язку з тим, що подружжя розпалося ще до розлучення, позивач покинув приміщення і до цього часу не має можливості доступу до квартири, та не має правовстановлюючих документів на квартиру, тому що колишня дружина переховує від нього даний правовстановлюючий документ, за відсутності згоди відповідача позивач також не може отримати його дублікат для оформлення спадщини та реєстрації свого пава власності. ІНФОРМАЦІЯ_4 року батько позивача - ОСОБА_6 помер, який проживав за адресою АДРЕСА_1, - помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку вказаної квартири. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його син, - позивач ОСОБА_3, який прийняв спадщину фактично, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживав з разом зі спадкоємцем за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті спадкодавця він продовжував користуватися вказаним вище спадковим майном.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє згідно довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила суду про обставини викладені вище та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи була попереджена заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи - Комунального підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням, представник позивача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його змінити, і повністю задовольнити його позовні вимоги наступним чином, а саме:

- визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. як на майно придбане у шлюбі.

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, актовий запис № 25 відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області.

- зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5.

При цьому представник позивача послалася на те, що заочне рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, пояснення представника позивача, відповідно до ст. 305 ЦПК України за відсутності інших учасників судового засідання, які повідомлялися про розгляд справи, однак ніяких заяв з приводу своєї відсутності не надали і своїх представників до апеляційного суду не направили, судова колегія вважає за необхідне скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 грудня 2000 року. На підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», peг. № БН10-57 від 03.10.1997 року, ОСОБА_6, батьком позивача, позивачем ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_5, у рівних частках, по 1/3 кожним, була придбана однокімнатна квартиру АДРЕСА_1, житлова площа - 17,5 кв.м., загальна площа 33,3 кв.м.. (а.с. 104).

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою суд правильно виходив з недоведеності того, що ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим, і тому колегія суддів відхиляє доводи скарги з цього приводу.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд послався на ч. 4 ст. 331, 334 ЦК України і при цьому виходив з того, що даних про реєстрацію вищевказаного договору купівлі-продажу в органах БТІ, що вимагало діюче на день його укладення законодавство, а також - про реєстрацію цього права в Державному реєстрації прав на нерухоме майно, - позивач не надав. Крім того, прізвище покупців у вказаному договорі російською мовою є «ОСОБА_3», а з копії паспорта позивача серія НОМЕР_1 його прізвище зазначено як «ОСОБА_3». Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_6, також відсутні дані про те, що на момент смерті спадкодавець ОСОБА_6 проживав разом з позивачем ОСОБА_3.

При цьому районний суд всупереч ст.ст. 212-214 ЦПК України не вмотивував, чому при встановленні обставин стосовно укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, він визнав, що вона була придбана сторонами та батьком позивача - ОСОБА_6, а в межах позову про визнання права власності в порядку спадкування дійшов іншого висновку, і всупереч ч. 4 ст. 10 ЦПК України не запропонував позивачу надати докази для усунення вказаних суперечностей.

Суд свою відмову у задоволенні позову в цій частині також обґрунтував тим, що за повідомленням Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили. Оскільки в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, то районний суд вважав, що позивач не прийняв спірну спадщину, що він не є спадкоємцем і не довів не можливість набути спадщину у позасудовому, нотаріальному порядку.

Однак при цьому районний суд не взяв до уваги, що спадкодавець ОСОБА_6 згідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 09 березня 2009 року помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, як помилково встановив суд (а.с. 8). Тому результати пошуку у Спадковому реєстрації спадкової справи та виданих на їх підставі свідоцтва по право на спадщину, який здійснювався за помилковою датою смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 року та негативна відповідь з Дванадцятої Харківської державної контори з цього приводу - є неналежним доказом і тому відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України районний суд не повинний був брати його до уваги (а.с. 97-98).

При цьому суд хоча й правильно зазначив, але фактично не дотримався правила, за яким при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на день відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на спірне нерухоме майно. Суд не звернув уваги, що договір купівлі-продажу спірної квартири був вчинений у 1997 року, до набуття чинності ЦК України 2003 року і тому набуття права власності на цю нерухомість необхідно було визначати чинним законодавством станом на 1997 рік.

Так, вказаний договір був підписаний і зареєстрований на Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» на підставі біржового контракту від 03.10.1997 року, на підставі договорів - доручень від імені продавця і покупця з брокерами на здійснення біржового правочину і протоколу біржових торгів. Згідно до ст. 15 чинного на той час Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого чинними на день укладення вказаної біржової угоди Правилами Державної реєстрації таких об'єктів (затверджені Наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року, зареєстрований в МЮ України 19.01.1996 року за № 31/1056), - біржові угоди є правовстановлюючим документом. За п. 1.4. вказаних Правил Державної реєстрації державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, у тому числі - на підставі біржових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи наявна відповідь на запит суду про реєстрацію права власності на спірну квартиру - лист від 16.07.2011 року № 633/3 КП «Харківське міське БТІ» про те, що починаючи з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, які до цього часу виконувалися реєстраторами КП «Харківське Міське БТІ», здійснює інша установа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Однак, оскільки вказаний документ не містить інформації щодо витребуваної інформації по суті спору, такий доказ відповідно до ст. 58 ЦПК України не є належним, і тому не повинний бути врахований судом. Внаслідок цього районний суд відповідно до правил ч. 4 ст. 10 ЦПК України повинний був сприяти позивачу в отриманні від повноважної в цих питаннях на день виникнення спірних правовідносин КП «Харківське міське БТІ», і таку компетенцію районний суд правильно встановив, належної інформації про ті відомості стосовно реєстрації правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які в цій установі зберігаються.

Як вбачається із листа Директора КП «Харківське Міське БТІ» № 710/3 від 09 липня 2015 року, наданого на запит апеляційного суду, здійсненого відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, - згідно архівної приватизаційної справи станом на 31.12.2012р. право власності на АДРЕСА_1 було у чинному на той час порядку зареєстровано на ім'я «ОСОБА_3», «ОСОБА_5», «ОСОБА_6» (російською мовою), по 1/3 частині за кожним, на підставі договору купівлі - продажу № БН10-57 від 03.10.1997 року, зареєстрованого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» рег. № Н10-57 (а.с. 152).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно, у даному випадку КП «Харківське МіськБТІ».

Оскільки відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, що встановлено у даному випадку, то висновки районного суду про необхідність позивачу звертатися до Реєстраційної служби для додаткової реєстрації права власності і про те, що належна батьку позивача, ОСОБА_3 1/3 частина спірної квартири за відсутності такої реєстрації не входить до складу спадщини - є безпідставними і не відповідає наведеній нормі ст. 3 Закону України.

Районний суд не взяв до уваги, що за паспортом громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія НОМЕР_3 , виданого Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 09 грудня 1999 року, його прізвище російською мовою: «Белозуб», тобто позивач є покупцем спірної квартири за вказаним договором (а.с. 5).

Таким чином, оскільки згідно до вищевказаних норм матеріального права сторони набули право власності, кожний у 1/3 частці на спірну квартиру, яка внаслідок цього є спільною частковою, а не сумісною, власністю, тому передбачених у ст.ст. 69-72 СК України підстав для задоволення заявлених з цих підстав вимог позивача про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - немає, і тому колегія суддів відхиляє доводи скарги з цього приводу, а також - з висновками суду про недоведеність вимог про усунення перешкод в користування спірної квартирою, які доводами скарги не спростовані.

Крім того, виходячи з наведеного, слід визнати, що належна ОСОБА_6 1/3 частина спірної квартири увійшла до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку спадкування, районний суд не повністю з'ясував обставини справи про входження до спадщини належної на день смерті спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частини спірної квартири, про те, що позивач є спадкоємцем після смерті свого батька, ОСОБА_6, а також - про прийняття ним цієї спадщини, внаслідок цього помилився із застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, що згідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для часткового скасування рішення та ухвалення в цій частині нового рішення.

Під час апеляційного розгляду позивач ОСОБА_3 надав копію своєї заяви до Богодухівської державної контори від 11 січня 2006 року про прийняття ним спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Вказана заява була зареєстрована у Богодухівській державній нотаріальній конторі за № 16, зареєстрована у ЄРЗСС за № 38855942.

Колегія суддів з підстав, передбачених ст. 303 ЦПК України взяла вказаний документ до уваги, оскільки позивач не міг самостійно отримати цей документ, а суд всупереч положень ст. 130 ЦПК України при підготовці справи до судового розгляду не з'ясував, які докази подаються позивачем на підтвердження свого спадкоємства і на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв позивачу в їх отриманні і тому необхідно вважати встановленим, що позивач відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняв спірну спадщину.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2012 року спадкоємцем земельної ділянки розміром 1,9003 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована на території Сазоно-Баланівської сільської Ради Богодухівського району Харківської області, як належала гр.. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, є його син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9., що проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 175).

Вищевказані документи таким чином підтверджують, що позивач ОСОБА_3 є сином спадкодавця і тому відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу має право на спадкування після смерті свого батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Відповідно до ст. 1268-1269 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття і він набуває право власності на неї після прийняття, зокрема шляхом подачі заяви до нотаріальної контори на протязі 6 місяців, що й встановлено по цій справі стосовно позивача за його позовом про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири після смерті його батька. Районний суд безпідставно вказав на відсутність спору з цього приводу, оскільки у позасудовому порядку позивач не має можливості її оформити з огляду на відсутність у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, судом не встановлено.

Виходячи з наведених обставин та правового обґрунтування позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, з визнанням за ним права власності на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України ОСОБА_3, на користь якого ухвалено рішення, колегія суддів присуджує з ОСОБА_5 понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування.

В цій частині позов ОСОБА_3 задовольнити та визнати за ним право власності на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 243,60 грн. судового збору.

В іншій частині заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: