Справа № 380/1576/15-ц Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/686/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 47 21.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, в якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом, складеним 17 грудня 2003 року останнім на ім'я відповідачки ОСОБА_3 Ознайомившись із заповітом вона побачила, що підпис вчинений не її батьком. Тому звернулася до Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. В ході проведення досудового розслідування встановлено факт підроблення підпису в заповіті.

В рамках кримінального провадження було вилучено та долучено до матеріалів кримінального провадження актовий запис № 11 про шлюб батька із ОСОБА_3 від 20.11.1999 року, ознайомившись із яким вона встановила, що підпис у ньому також залишений не її батьком, що в подальшому було підтверджено декількома судово-почеркознавчими експертизами, проведеними під час досудового розслідування, у зв'язку з чим вона звернулася до суду із позовною заявою про визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року позовні вимоги задоволені. Однак, рішенням апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні її позовних вимог відмовлено. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно визначився з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і, пославшись на Прикінцеві положення Сімейного кодексу України, зазначив, що КпШС України в редакції 1970 року втратив чинність з 2004 року, а правовідносини між сторонами виникли до прийняття СК України та продовжують існувати на час розгляду справи, тому колегія суддів вважала правильним висновок суду першої інстанції про застосування до вказаних правовідносин норм права за новим СК України.

Оскільки підпис в актовому записі про шлюб залишено не її батьком, тобто він не був присутній під час реєстрації шлюбу, такий шлюб підлягає визнанню неукладеним, а актовий запис підлягає анулюванню з підстав, передбачених ст. ст. 21, 34, 48 СК України.

Реєстрація шлюбу порушує її права як дочки покійного батька, так як ОСОБА_3 в даному випадку є спадкоємцем першої черги, що дає її змогу успадкувати майно її батька на рівних правах з нею.

Просила визнати недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 20 листопада 1999 року П'ятигірською сільською радою, актовий запис № 11. Анулювати актовий запис № 11 від 20 листопада 1999 року про реєстрацію шлюбу, вчинений П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновки експертизи та показання свідків та залишив поза увагою той факт, що скасовуючи рішення суду першої інстанції від 18 червня 2015 року, апеляційний суд Київської області у рішенні від 14 вересня 2015 року дійшов висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми СК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка не довела в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася, як на підставу своїх позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 1999 року П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується копією запису акта про одруження № 11 від 20 листопада 1999 року. (а. с. 11)

Із копії журналу обліку заяв на реєстрацію одруження П'ятигірської сільської ради убачається, що за № 12 зроблено запис про те, що 19.10.1999 року прийнята заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на реєстрацію одруження, реєстрацію одруження призначено на 20 листопада 1999 року (а.с.-67-69)

Із копії книги видачі свідоцтв П'ятигірської сільської ради убачається, що 20.11.1999 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1. ( а. с. 65-66).

Встановлено, що згідно копії висновків експертів № 0975 від 23.10.2014 року, № 1071 від 19.01.2015 року, № 2736/2737/15-32 від 19.05.2015 року підпис від імені ОСОБА_4 у графі громадянин в рядку 11 підписи осіб, які одружились (дошлюбні прізвища) у записі акта про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 № 11 від 20 листопада 1999 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 (а. с. 11-41)

Із показань свідка ОСОБА_6 судом першої інстанції встановлено, що вона, будучи секретарем П'ятигірської сільської ради, реєструвала шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які обоє були присутні під час реєстрації шлюбу. Інші свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 показали суду, що безпосередньо під час реєстрації шлюбу присутні не були, але святкували цю подію вдома у ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 заперечили факт реєстрації шлюбу, посилаючись на те, що ОСОБА_4 нічого про свої наміри одружитися із ОСОБА_3 їм не повідомляв.

Встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 18. (а. с. 9).

Судом встановлено, що позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу, посилається на статті 21, 34, 48 Сімейного Кодексу України, в той час як Сімейний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і його норми застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.

З урахуванням наведеного судом вірно встановлено, що оскільки оспорюваний актовий запис вчинено П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області 20 листопада 1999 року, то дані правовідносини регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України, нормами якого не було передбачено визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про одруження з підстав відсутності нареченого і (або) нареченої під час реєстрації шлюбу.

Судом встановлено, що Главою 8 Розділу ІІ Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року, який діяв на час реєстрації шлюбу, врегульовано питання недійсності шлюбу.

Відповідно до ст. 45 Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

За правилами ст. ст. 15, 16, 17 зазначеного Кодексу lля укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Шлюбний вік встановлюється у 18 років для чоловіків і в 17 років для жінок.

Не допускається укладення шлюбу: між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства.

Згідно ст. 177 КпШС України реєстрація шлюбу провадиться в органах реєстрації актів громадянського стану в присутності осіб, які укладають шлюб. Якщо ці особи не можуть прибути до органів реєстрації актів громадянського стану внаслідок тяжкої хвороби або з іншої поважної причини, реєстрація шлюбу може бути проведена вдома, в лікарні або в іншому місці в присутності осіб, що укладають шлюб.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що дані правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року з наступними змінами та доповненнями.

Судом встановлено, що питання визнання шлюбу недійсним, зареєстрованим 20.11.1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, було предметом розгляду у суді. Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року про задоволення позову про визнання шлюбу недійсним і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові. При цьому суд апеляційної інстанції керувався нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 22, 24-26, 40, 41 СК України. (а. с. 43-47).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги висновки експертів № 0975 від 23.10.2014 року, № 1071 від 19.01.2015 року, № 2736/2737/15-32 від 19.05.2015 року, не заслуговують на увагу, оскільки висновок про те, що підпис в записі акта про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 № 11 від 20 листопада 1999 року виконаний не ОСОБА_4, не свідчить, що ОСОБА_4 не був присутній в момент реєстрації шлюбу.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що свідоцтво про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видано 6 жовтня 1999 року, а запис акта про одруження вчинено 20 листопада 1999 року, оскільки ця обставина також не свідчить, що ОСОБА_4 не був присутній в момент реєстрації шлюбу. (а. с. 11, 71)

Згідно із вимогами ст. ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові у зв'язку з недоведеністю обставин, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами щодо реєстрації шлюбу 20 листопада 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року, нормами якого не передбачено визнання шлюбу неукладеним чи недійсним з підстав відсутності нареченого і (або) нареченої під час реєстрації шлюбу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді