ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1386/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності.

Ухвалою суду Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Для усунення недоліків судом було встановлено строк який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ст. 121 ЦПК України.

Копію ухвали, про залишення заяви без руху та надання строку для усунення недоліків було направлено на вказану заявником адресу, однак до суду повернувся конверт з відміткою, за закінченням встановленого строку зберігання.

Жодних заяв, щодо зміни адреси реєстрації або фактичного місця проживання від ОСОБА_2 на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені у ст. ст.119, 120 ЦПК України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедент ними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства»від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своею природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду з підстав, передбачених ст. 119 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Враховуючи те, що до теперішнього часу не були усунуті недоліки, дана заява вважається неподаною та підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 119, 120, 121,ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: