АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1787/2016 Головуючий в 1 інстанції - Васалатій К.А. Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення відповідача та експерта ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача 09 жовтня 2014 року, внаслідок пошкодження автомобіля, яким він володів та володіє на законній правовій підставі.

Позивач просив стягнути з відповідача шкоду в сумі 10886 грн. 05 коп., яка не була відшкодована СК, де була застрахована цивільна відповідальність відповідача, також супутні витрати на проведення експертного дослідження, відправку поштової кореспонденції, та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрату товарної вартості автомобіля «Тойота Ленд Крузер» д/н НОМЕР_1 у розмірі 7191, 09 грн., франшизу 1000 грн., моральну шкоду в сумі 500 грн., оплату послуг експерта 500 грн., оплату послуг зв'язку 114, 97 грн. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В скарзі вказував на те, що суд не вірно застосував ст. 22 ЦК України та не врахував, що збитки були завдані не позивачу, а власнику майна.

Позивач не є власником майна, так як строк дії довіреності, відповідно до якої йому в користування був переданий транспортний засіб скінчилась18 травня 2015 року.

Також скарга містить доводи про те, що втрата товарної вартості майна може бути відшкодована лише власнику, що підтверджено правовою позицією ВС України в справі 6-49 цс 14.

В судовому засіданні 08.12.2015 року відповідач доводи скарги підтримав.

Позивач до апеляційного суду не з'явився, просив проводити судовий розгляд за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 просив розглядати справу за його відсутності. Надав суду письмові пояснення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, уразі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом встановлено, що о 17 год. 20 хв. 09.10.2014 року на Мінському шоссе в м. Києві, з вини відповідача сталася ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль «Тойота Ленд Крузер», д.н. НОМЕР_1, володільцем якого був позивач ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 на момент ДТП вказана довіреність була чинною.

Так як транспортний засіб відповідача був застрахований в ПАТ «УОСК» , страхова компанія частково відшкодувала позивачу заподіяну шкоду, за мінусом франшизи та втрати товарної вартості автомобіля, - в сумі 6191 грн. 089 коп.

Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження від 03.11.2014 року, зробленого спеціалістом ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок винної поведінки відповідача становить 19772 грн. 10 коп.

Відповідно до доповнень до висновку № 10/106/14 експертного авто-товарознавчого дослідження від 16 січня 2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Тойота Ленд Крузер» д.н.з НОМЕР_1 складає 7 191 грн. 09 коп.

Зі змісту вказаних досліджень вбачається, що за першим висновком було нараховано втрату товарної вартості автомобіля, внаслідок ДТП, а в другому висновку, який проводився пізніше, такі нарахування не проводились з посиланням на п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи.

Для усунення вказаних розбіжностей до апеляційного суду були викликані спеціалісти, які проводили такі дослідження.

До суду з'явився лише експерт ОСОБА_4, який проводив дослідження автомобіля позивача після ДТП, який будучи, попередженим про кримінальну відповідальність, пояснив суду, що він оглядаючи автомобіль позивача не встановив будь-яких аварійних пошкоджень чи корозійних руйнувань, які мали місце до ДТП, шкода за якою була предметом його дослідження, а тому він не встановив жодних підстав, для не нарахування втрати товарної вартості.

Експерт ОСОБА_6, який проводив дослідження пізніше, як на підставу для не нарахування втрати товарної вартості послався на положення методики, які передбачають , що в разі коли КТЗ раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування, втрата товарної вартості не нараховується. Проте у висновку не зазначено конкретно, які обставини експертом були встановлені під час огляду автомобіля, які стали підставою не нарахування втрати товарної вартості автомобіля.

Вказаний експерт до суду не з'явився у зв'язку зі смертю, тому ці обставини неможливо встановити , шляхом його допиту.

З огляду на те, що експерт ОСОБА_4 оглядав автомобіль позивача після ДТП і не виявив ознак, які б давали підставу не нараховувати втрату товарної вартості, колегія суддів вважає за необхідне в якості належного доказу вартості матеріального збитку завданого позивачу прийняти висновок останнього, який він підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, суд, встановивши, що страхова компанія, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодувала позивачу франшизу та втрату товарної вартості, обґрунтовано, виходячи з вимог ст. 1194 ЦК України, стягнув з відповідача , вказану в рішенні суму, для повного відшкодування, завданої ним шкоди.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не є власником автомобіля, а тому не має права вимоги,колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено, що позивач і на момент ДТП і на даний час є законним володільцем автомобіля який був пошкоджений, тому він має право вимагати відшкодування шкоди, завданої в цей період.

Власник автомобіля на адресу апеляційного суду, надіслав свої письмові пояснення з приводу того, що автомобіль він в 2012 році передав позивачу, який є його законним володільцем до цього часу і тому він не заперечує, щоб саме йому були відшкодовані всі збитки.

Посилання в апеляційній скарзі на Постанову ВСУ у справі № 6-49 цс 14/, колегія суддів не приймає, тому, що вивчивши зміст цієї постанови встановила, що остання не містить правового висновку про те, що виключно власник має право на відшкодування втрати товарної вартості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: