Справа № 308/3624/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 липня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 05.02.2008 року ОСОБА_2 міською радою було прийнято рішення № 621 «Про надання земельних ділянок», яким їй виділено у власність земельну ділянку площею 0,10 га в м.Ужгороді, в районі вул.Озерна, поз.137, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобовязано здійснити сплату 25000,00 грн. до бюджету міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр, згідно із рішенням ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та від 21.02.2007 року №245 «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. №99».

26.02.2008 року на виконання вказаного рішення ним було перераховано суму в розмірі 25000,00 грн. на рахунок місцевого бюджету м.Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода. 19.1.2008 року їй видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №459438.

В подальшому, при перегляді Єдиного реєстру судових рішень, він дізнався, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасоване рішення ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»

У звязку з тим, що сплата ним 18750,0 грн. була зроблена на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає, що він має право на повернення йому зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 міської ради, а саме місцевого бюджету м. Ужгород, на її користь 25000,00 грн., як безпідставно набутих грошових коштів, а також сплачену нею суму судового збору в розмірі 551,20 грн. Проти винесення заочного рішення не заперечила.

Представник відповідача - ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків:

Рішенням IV сесії V скликання ОСОБА_2 міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» Ігнатишак (після укладення шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_1 свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ №041902 від 12.06.2008 року) ОСОБА_3 була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Озерна м. Ужгород, площею 0,10 га поз. 137. Даним рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.

Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 міською радою було зобовязано ОСОБА_1 здійснити переплату до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року №245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення №99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

На виконання такої вимоги, 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 було перераховано суму в розмірі 25 000,00 грн., з призначенням платежу «оплата за земельну ділянку згідно ріш. 4 сесії 5 скликання № 245 від 21.02.07 року та 4 сесії 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року», що підтверджується платіжним дорученням № від 26.02.2008 р.

19 листопада 20 ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 459438, оригінал якого досліджено в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що в серпні 2015 року позивачу із Єдиного державного реєстру судових рішень, стало відомо про протиправність рішення ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що рішення ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Даними постановами встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Положення статей Закону України «Про плануванні і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається представник відповідача, не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерна (поз.137), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог перерахування виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради 50% внесених коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Перерахування виконкомом товариствам забудовників для централізованого розвитку інфраструктури чи обєднанням власників земельних ділянок грошових коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури виходить за межі предмету даного спору і не створює взаємозвязок між правовідносинами, визначеними ст.ст.1212,-1214 ЦК України. Питання створення та діяльності товариств забудовників, розподілу між ними та радою сплачених громадянами коштів не мають правового значення для розвязання даного спору.

Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про чинність на даний час рішення ОСОБА_2 міської ради від 221.02.2007 року №245 «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 року №99», позаяк не може залишатися чинним та застосовуватися рішення, яке вносить зміни до іншого рішення (є похідним від того іншого рішення), що, в свою чергу, втратило чинність.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року по справі №2а-1024/11, яка набрала законної сили в 20.03.2014 року, рішення ОСОБА_2 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_1 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерна (поз.137) в розмірі 25000,0 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_4 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.118 ЗК України, ст.1212 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 224, 226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Закарпатської області, за рахунок коштів місцевого бюджету м.Ужгород, на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 25000,0 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.