АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5093/13-ц 22-ц/774/394/К/16
Справа № 216/5093/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/394/К/16 інстанції суддя - Биканов І.Р.
Категорія 59 (3) Доповідач -Ляховська І.Є.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Ляховської І.Є.,
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М,
із секретарем - Євтодій К.С.,
за участю - позивача позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої діями (бездіяльністю) державного виконавця,
У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (далі - Центрально-Міський ВДВС), Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 10 березня 2009 року вона звернулась до Центрально-Міського ВДВС із заявою про примусове виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь заборгованості у розмірі 20 727 грн. Виконавче провадження було відкрито, проте внаслідок неправомірних дій і бездіяльності державних виконавців рішення суду не виконано та 12 лютого 2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2010 року дії державного виконавця визнано неправомірними і зобов'язано начальника Центрально-Міського ВДВС скасувати постанову про повернення виконавчого документа та провести виконавчі дії. Неправомірними діями державного виконавця їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 20 000грн. та просила стягнути її з Центрально-Міського ВДВС.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь стягнуто моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а також вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Центрально-Міський ВДВС звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на його думку, судом не враховано те, що постанова про повернення виконавчого документу ОСОБА_2 визнана ухвалою суду незаконною тільки з тих підстав, що державним виконавцем не було направлено до суду подання про розшук боржника. Крім того, вважає, що судом не взято до уваги положення ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу, яка передбачала наявність письмової згоди стягувача авансувати витрати, пов'язані з розшуком боржника. Також, на його думку, судом не враховано, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю державного виконавця та не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який заявлено у розмірі, тотожньому тій сумі, що підлягає стягненню з боржника на користь стягувача за виконавчим документом.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 серпня 2009 року Центрально-Міським ВДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про примусове виконання рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 20727 грн.

12 лютого 2010 року державним виконавцем Касьян А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (т.1. а.с.95).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 09 липня 2010 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця та зобов'язано начальника Центрально-Міського ВДВС скасувати постанову про повернення виконавчого документа, а відділ - провести виконавчі дії по виконанню рішення суду (т.1 а.с.5-6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС, суд першої інстанції виходив із доведеності неправомірності дій державного виконавця та наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалась на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Встановивши, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 09 липня 2010 року дії державного виконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу визнано неправомірними і такі дії дійсно завдали позивачеві моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушеного права позивача на своєчасне виконання судового рішення про стягнення боргу на її користь, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання відповідача на неврахування судом на недоведеність позивачем факту завдання їй моральної шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю державного виконавця не можуть бути взятими до уваги колегії суддів, оскільки такий факт судом встановлений з огляду на наявність факту порушення законного права ОСОБА_2 на своєчасне виконання судового рішення з боку державного виконавця, який не в повному обсязі виконав усі дії по виконанню цього рішення в примусовому порядку відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Також не може бути взятим до уваги посилання відповідача на неврахування судом положень ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу, яка передбачала наявність письмової згоди стягувача авансувати витрати, пов'язані з розшуком боржника, оскільки ці посилання свідчать про незгоду відповідача із ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 09 липня 2010 року, якою дії державного виконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу визнано неправомірними, проте ця ухвала набрала законної сили та має преюдиціальне значення в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦК України.

Однак, на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, є завищеним, оскільки визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК).

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, колегія суддів вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 500 грн., у зв'язку із чим рішення підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиціїзадовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 рокув частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Державного бюджету України через Державну казначейську службу Українина користь ОСОБА_2, змінити, зменшивши цей розмір з 3000 (трьох тисяч) гривень до 500 (п'ятсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Я.М. Бондар