№ 645/4338/13-ц
№ 2/645/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі Гудзенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису, визнання права власності в порядку спадкування за законом, треті особи : Фрунзенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Харківського МУЮ, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Реєстраційної служби Харківського МУЮ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вказуючи, з врахуванням уточнень, що вона підтримувала шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_4 з 2001 р. і до його смерті. Вони проживали разом з ним і донькою позивачки від першого шлюбу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. За цей час ОСОБА_4 двічі притягувався до кримінальної відповідальності, і позивачка їздила до нього на побачення у місця, де він відбував покарання, листувалася з ним. У 2011 р. після його повернення з місць позбавлення волі вони продовжили мешкати разом за адресою: АДРЕСА_2. У ОСОБА_4 був ключ від цієї квартири, він порався по господарству, готував їжу, прав та прибирав, допомагав позивачці у її підприємницькій діяльності. Вони разом купували продукти харчування як для себе, так і для його матері, яку часто відвідували. У 2012 р. позивачка зрозуміла, що чекає дитину від ОСОБА_4 Він дуже зрадів, дізнавшись про це, чекав народження дитини, піклувався про позивачку та їх майбутню дитину, наполягав на реєстрації шлюбу. Однак під час вагітності зовнішність позивачки змінилась, в неї були набряки, тому вона повідомила його, що вони укладуть шлюб після народження дитини, коли вона повернеться нормального вигляду. ОСОБА_4 на це погодився та сказав, що зареєструє дитину як свого сина, надавши йому своє прізвище. Він купив дитяче ліжко для дитини. Мати ОСОБА_4 також добре ставилась до позивачки, хвилювалась про її здоровя та здоровя майбутнього онука. Між позивачем та ОСОБА_4 була домовленість про те, що в разі його знаходження в стані сильного алкогольного спяніння він ночуватиме у своєї матері, а зранку повертатиметься до позивачки (т.1 а.с.213).

Під час вагітності позивачки ОСОБА_4 раптово захворів. Позивачка, турбуючись про нього, доставила його до лікарні, оплатила лікування, купувала лікарські препарати. Незважаючи на надання медичної допомоги, ОСОБА_4 помер 24.09.2012 р. Його тіло з лікарні забирала донька позивачки. Позивачка з родичами його поховали та влаштували поминки.

04.12.2012 р. позивачка народила сина, ОСОБА_6.

Оскільки ОСОБА_4 належить ? частина квартири, розташованої за адресою: м.Харків, пр.Московський, б. 238-А кв.45, то після його смерті їх синові має належати ? частина вказаної квартири.

Просить суд встановити, що померлий ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, внести зміни до актового запису №1752 від 18.12.2012 р. про народження ОСОБА_6 та записати в графі батько «ОСОБА_4О.», визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли ОСОБА_4 у квітні 2011 р. звільнився після відбуття покарання, в неї був інший чоловік. У грудні 2011 р. вона зустрілась з ОСОБА_4 і з того часу знову почали жити сім*єю. Доказом їх спільного проживання також є матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7, який, знаходячись у них в квартирі та скориставшись тим, що вони спали, вкрав її майно. Коли ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп*яніння, він йшов спати до своєї матері, за місцем реєстрації, а зранку повертався до неї додому. За місяць до смерті , коли він був пяний, його дуже побили, і він знаходився у своєї матері, а вона (позивачка) його відвідувала. Він відмовлявся звертатись до лікаря, на чому вона наполягала, і саме вона викликала швидку медичну допомогу та направила його до лікарні, оплатила його лікування. Крім того, вона сплатила витрати на проведення генетичної експертизи, але її проведення виявилось неможливим, оскільки гістологічні зразки ОСОБА_4 виявились непридатними для дослідження.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

При цьому ОСОБА_2 пояснила суду, що вона є сестрою померлого ОСОБА_4О який жив сім*єю з ОСОБА_1 до його засудження та направлення до місць позбавлення волі. Після цього у позивачки був інший чоловік, який і є батьком її сина. ОСОБА_4 казав, що це не його дитина, і ніколи не казав, що позивачка його жінка.

ОСОБА_3 пояснила суду, що вона - племінниця померлого ОСОБА_4 Він не жив сімєю з ОСОБА_1, оскільки проживав зі своєю матірю ОСОБА_8 за адресою: м.Харків, пр.Московський, б. 238-А кв.45, не працював, пиячив, ніколи не казав своїм родичам про те, що вважає позивачку дружиною, казав їм гнати її, не визнавав майбутню дитину своєю. Позивачка була подругою ОСОБА_4, вони разом пиячили. ОСОБА_4 завжди приходив у гості сам, лише влітку 2012 р. він разом з позивачкою прийшли додому до ОСОБА_3, аби вона його підстригла. Знайомлячи їх, він просто назвав її ім*я «Люда» і все.

Представники третіх осіб просили про розгляд справи у їх відсутність, що суд вважає за можливе (т.1 а.с. 68, 200, 231) .

Допитавши свідків, дослідивши надані суду докази, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебуває у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.10).

ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 238-А кв.45 (т.1 а.с.37), і вказана квартира належала йому та його матері, ОСОБА_8, на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло (т.1 а.с.183, 237).

Мати померлого ОСОБА_8 також зареєстрована у спірній квартирі (а.с.36, 41).

Згідно довідки про звільнення, ОСОБА_4 13.04.2011 р. умовно-достроково звільнився від відбуття покарання за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.09.2007 р. (т.1 а.с.33).

24.09.2012 р. ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 369654 (т.1 а.с.12-14, 35) .

Факт понесення позивачкою витрат на лікування ОСОБА_4 підтверджується чеками на придбання ліків у період з 13.09.2012 р. по 24.09.2012 р., наданими суду (а.с.29).

04.12.2012 року у позивачки народився син ОСОБА_6, батьком якого, зі слів матері, зазначений ОСОБА_9, згідно ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ВЛ № 302477 (т.1 а.с. 11, 235).

За повідомленням ХДНК №12 від 18.07.2013 р., після смерті ОСОБА_4 до нотконтори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини для свого малолітнього сина ОСОБА_6 (т.1 а.с.53).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.01.2014 р. у справі було призначено судово-медичну експертизу генетичної модифікації, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз. Відбір зразків крові ОСОБА_8, матері померлого ОСОБА_4, та неповнолітнього ОСОБА_10 доручено ХОБСМЄ. Витрати на проведення вказаної експертизи покладено на ОСОБА_8 (т.1 а.с.91).

Вказана ухвала була повернута з Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз до суду без виконання, оскільки проведення такої експертизи можливо тільки при наявності біологічного (секційного) матеріалу від померлого батька (т.1 а.с.97, 99).

У зв*язку з витребуванням необхідного біологічного матеріалу гістологічних препаратів, ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.04..2014 р. було повторно призначено судово-медичну експертизу генетичної модифікації, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз. Відбір зразків крові неповнолітнього ОСОБА_10 та його матері, ОСОБА_1, доручено ХОБСМЄ. Витрати на проведення вказаної експертизи покладено на ОСОБА_8 (т.1 а.с.116).

03.11.2014 р. зразки біологічного матеріалу, які знаходились в патологічному відділенні КЗ «КЛШНМД ім.Мещанінова», були направлені до Дніпропетровського ОБСМЕ за рахунок ОСОБА_1, яка також сплатила і витрати по проведенню вказаної експертизи замість відповідача, на якого було покладено обовязок по сплаті витрат згідно ухвали суду (т.1 а.с.244-249).

18.12.2014 р. у відділенні судово-медичної імунології ХОБСМЕ були відібрані зразки крові у ОСОБА_1 та у неповнолітнього ОСОБА_6, з подальшим направленням до Дніпропетровського Бюро СМЕ (т.2 а.с.7, 8).

Згідно висновку експерта №9 від 16.01.2015 р., з біологічного матеріалу в гістологічних препаратах померлого 24.09.2012 р. ОСОБА_4 отримані препарати ДНК чоловічої генетичної статі. Генотип цих препаратів за більшістю локусів не встановлений через деградаційні зміни ДНК, що робить їх непридатними для порівняльного молекулярно- генетичного дослідження. У звязку з чим питання про кровну спорідненість між ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_6 не може бути вирішеним (т.1 а.с.126-129).

За повідомленням НДЕКЦ при ГУ МВС України від 27.07.2015 р., проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню біологічної спорідненості можливо тільки при наданні порівняльних зразків прямих родичів, а саме батьків або їх дітей. Провести ідентифікацію особи за наявності лише братів, сестер, племінників та племінниць неможливо (т.1 а.с.243).

Свідок ОСОБА_11І пояснила суду, що відносини між позивачкою та ОСОБА_4 виникли давно. Після відбуття ним покарання та звільнення у 2011 р. вони стали жити разом у неї, інколи ночували у нього в квартирі, де жила його мати. Вони разом придбали диван в квартиру позивачки. Позивачка часто розповідала свідку про те, як вони разом живуть. Коли позивачка дізналась, що вона вагітна, ОСОБА_4 зрадів, про це він також розповідав свідкові. Свідок була у квартирі ОСОБА_1, де бачила, що вони жили разом, там були тапці ОСОБА_4, його халат, у ванній кімнаті друга зубна щітка. ОСОБА_4 казав свідку, що обовязково зареєструє шлюб з позивачкою. Після смерті його тіло з моргу забирала донька позивачки.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона дружила з позивачкою та ОСОБА_4, які жили разом. Взимку 2011-2012 р.р. вона бувала у них вдома ( в квартирі ОСОБА_1М.) та запрошувала їх до себе в гості, спілкувалась щоденно, у січні 2012 р. вони разом святкували Різдво. ОСОБА_13 дуже хотів мати дитину, і влітку 2012 р. свідок разом з ним вибирали дитяче ліжечко на Центральному ринку. Він казав свідку, що якщо ОСОБА_1 народить йому дитину, то він буде найщасливішим на світі. Сумнівів щодо батьківства дитини у свідка ніколи не було. У нього були ключі від квартири позивачки, де вони разом жили, інколи вони залишались на ніч в квартирі матері, у сусідньому будинку, купували продукти собі і їй. ОСОБА_4 мав неофіційні заробітки, зловживав алкоголем. У вересні 2012 р. позивачка позичала у неї гроші на лікування ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5, донька позивача, пояснила суду, що позивачка була знайома з ОСОБА_4 близько 10 років, до його засудження жила з ним разом у його матері, ОСОБА_8, їздила до нього на побачення у місця відбуття покарання. Після звільнення у 2011 р. він жив з позивачкою за адресою: АДРЕСА_3, мав ключі від квартири, разом з позивачкою купили диван. Інколи вони ночували у його матері, ОСОБА_8, яка мешкала в сусідньому буд.№238, та добре ставилась до позивачки. Свідок приходила до них у гості. ОСОБА_4 хотів мати дитину, обіцяв кинути пити та працевлаштуватись, купив дитяче ліжко, вибирав ім*я синові. Він вважав позивачку своєю дружиною, мав намір зареєструвати шлюб після пологів. За місяць до смерті його дуже побили і він хворів у своєї матері, ОСОБА_1 його відвідувала, а потім відвезла до лікарні, оплатила його лікування. Коли він помер, саме свідок привезла в морг його одяг та забрала тіло, оплатила необхідні витрати. Після народження дитини ОСОБА_8 приходила до них у гості.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що з лютого 2012 р. він підтримує близькі стосунки з ОСОБА_5, вони разом приходили гості до її матері. ОСОБА_1, де бачили ОСОБА_4 у домашньому одязі (білизні). До цього, у 2011 р., проводжаючи ОСОБА_5 додому, також бачив ОСОБА_4 у них вдома. Влітку 2012 р. свідок відвіз ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на УЗД та бачив, що останній був радий, що матиме дитину, хотів цю дитину. Коли він потрапив у лікарню, свідок з ОСОБА_15 та ОСОБА_5 поїхали у лікарню, купували ліки. Поминки були вдома у ОСОБА_8, яка добре ставилась до позивачки та називала її донькою.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона знала ОСОБА_4 з дитинства, дружила з ним. Він жив з ОСОБА_15 10 років тому, і після останнього звільнення з місць позбавлення волі знову став жити з позивачкою в неї вдома, мав ключі від квартири. Свідок разом з ними зустрічала Новий 2012 рік. Вдома він ходив у білизні, в квартирі були його тапці та бритва. Саме ОСОБА_17 повідомив свідку про вагітність позивачки, якій він був дуже радий. Коли ОСОБА_4 був п*яний, позивачка з ним сварилась і тоді він ночував у матері.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду що вона давно знає ОСОБА_4 До засудження він жив разом з ОСОБА_1 у своїй квартирі, де жила його матір, та у квартирі ОСОБА_1 Він був дуже радий, коли ОСОБА_1 завагітніла.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона познайомилась з ОСОБА_4 у 2003 р., пои цьому він назвав себе чоловіком позивачки. В серпні 2012 р. свідок приїхала до матері позивачки привітати її з днем народження. ОСОБА_1 була вагітна, через що у ОСОБА_4 сяяли очі від щастя, казав, що ось і вони дочекались, майбутнє батьківство його надихало, він казав, що необхідно зареєструвати шлюб, але позивачка відмовляється. Він чекав цю дитину, визнавав своєю, купив дитяче ліжко, потім диван. Вони жили в квартирі ОСОБА_1, і в 2012 р. свідок зі своїм чоловіком приходили до них у гості. Крім того, у 2012 р. чоловік свідка встановив у цій квартирі кондиціонер. При цьому ОСОБА_1 вдома не було, вдома був ОСОБА_4 Свідок працювала у супермаркеті, куди ОСОБА_4 приходив за продуктами, які купував для них.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що вона з дитинства дружила з ОСОБА_4 Коли він знаходився в місцях позбавлення волі, свідок бачила, як позивачка, з якою вона у той час не була знайома, приходила до його матері з сумками та передавала йому передачі. Після звільнення, у квітні-травні 2011 р., він їх познайомив, при цьому назвав позивачку своєю коханою жінкою. Вони жили в неї, вона працювала і він зустрічав її з роботи. Вони разом купили диван, дитяче ліжко, про що свідку розповідав померлий. В кінці 2011 р. вони позичили в неї гроші, потім віддали борг. Вони завжди були разом. Свідок також була вдома в його квартирі. Його мати добре ставилась до позивачки, обожнювала її. ОСОБА_4 вважав дитиною своєю, хотів та чекав дитину, гладив позивачку по животу.

ОСОБА_8, допитана за життя в якості первісного відповідача, пояснила суду, що її син та позивачка дружила, вони постійно зустрічались, коли він не перебував у місцях позбавлення волі, але разом не проживали. Син з нею (ОСОБА_8В.) жив у своїй квартирі, а позивачка - у своїй. Її мати була проти їх зустрічей, сварила позивачку. Позивачка приходила до них додому, під час хвороби сина вона щодня їх відвідувала, на прохання ОСОБА_8 викликала швидку медичну допомоги.

За таких обставин суд вважає, що позивачем були надані достатні докази, які засвідчують походження малолітнього ОСОБА_6 від ОСОБА_4, у звязку з чим задовольняє позовні вимоги в частині щодо встановлення факту батьківства дитини , з підстав, передбачених ч.1 ст.130, ч.2 ст..128 СК України.

При цьому суд враховує, що позивачка не уникала від участі у проведенні генетичної експертизи, сприяла її проведенню, сплатила витрати замість відповідача, проте експерт не зміг відповісти на запитання суду у звязку з непридатністю наданого біологічного матеріалу, тобто з незалежних від позивачки причин.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_21 про намір позивачки перервати вагітність у липні 2012 р. висновку суду не спростовує, оскільки психологічний стан вагітної жінки є особливим та вразливим. Вік позивачки, її матеріальний стан дійсно могли викликати у позивачки тимчасовий острах перед певними труднощами, повязаними з народженням дитини, проте вона їх переборола, як суд вважає, завдяки підтримки батька майбутньої дитини ОСОБА_4 Крім того, переривання вагітності є правом жінки, і таке рішення вона має право прийняти всупереч думки батька майбутньої дитини або навіть не повідомляючи його про це.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за малолітнім ОСОБА_6 права власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, оскільки спадщина, яка відкрилась після його смерті у вигляді 1/2 частини спірної квартири, була прийнята його спадкоємцями першої черги за законом: сином ОСОБА_6 - в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, та матір*ю ОСОБА_8 - в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, в рівних частках кожним.

Що стосується вимог про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_6- суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивач визначив процесуальний статус Фрунзенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у справі як третю особу, права якої обмежені ст.27 ЦПК України, у звязку з чим рішення суду не може створювати відповідальності третьої особи перед позивачем. Більш того, встановлення батьківства є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження. В разі відмови органу РАЦС внести відповідні зміни до актового запису така відмова може бути оскаржена до суду в порядку адміністративного судочинства.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Так, матеріали справи містять дані про сплату позивачем судового збору щодо вимоги про визнання батьківства, а також забезпечення позову та забезпечення доказів, у загальному розмірі 580,60 грн. (229,40 грн. + 114,7 грн.+ 114,7 грн.+121,8 грн.), який має бути стягнуто з відповідачів на користь позивачки у рівних частках з кожного, тобто по 290,30 грн., оскільки вказана позовна вимога задоволена судом.

Враховуючи вартість квартири, яка згідно Звіту КП «ХМБТІ» складає 494582 грн., вартість 1/4 частини спірної квартири становить 123645,50 грн., відтак, при поданні позову позивачка мала сплатити судовий збір у розмірі 1% від цієї суми, тобто 1236,45 грн. Оскільки на час подання позову вартість спірної квартири не була визначена, фактично сплата судового збору відстрочена до закінчення судового розгляду, у звязку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь держави, в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК Українист.ст.1261, 1267, 1268, 1269, ЦК Укрїни, ст..ст.128, 130, 135, 147 СК України, ст..7 Конвенції «Про права дитини», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовільнити частково.

Встановити, що ОСОБА_4, який помер 24.09.2012 року, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: м.Харків, пр.Московський, б. 238-А кв.45, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, який помер 24.09.2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 290 грн.30 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 618 грн.23 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через

Фрунзенський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя