Справа № 147/1288/15-ц
Провадження №2/147/17/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Костюк Г.М.,

при секретарі: Кучер І.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в незареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7. На даний час відповідач із сім'єю не проживає, син проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття та судові витати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожний окремо підтримали позовні вимоги, просили суд за обставин, викладених у позові їх задовольнити. Позивач додатково суду пояснила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Син страждає на паталогічне захворювання, деформація лівої стопи. Вона не працює, має обмежені можливості утримувати дитину. Їй одній важко утримувати дитину, враховуючи значні витрати на утримання сина, у зв'язку із захворюванням, а також різке підвищенням цін на товари та послуги. Дитина потребує особливого забезпечення ліками, відповідним ортопедичним взуттям. Маючи бізнес в м.Києві, який оформлений на його матір, відповідач від надання допомоги на утримання дитини ухиляється. Участі в забезпеченні сина не приймав взагалі, життям сина не цікавиться.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с.23-25, 35-37,42-43, 59-64) та телефонограми про повідомлення про розгляд справи (а.с.19-21, 32-31). Причини неявки суду не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано. Направив до суду письмові заперечення проти позову (а.с.26-28), в яких вказав, що не працевлаштований та має на утриманні двох дітей сина ОСОБА_5, 2007 року народження та доньку ОСОБА_6, 2010 року народження.

Суд, за згодою позивача та її представника, вважає можливим розглянути справу в загальному порядку та ухвалити рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, судом встановлено, що у сторін, які не перебували у незареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7, батьком якого є відповідач ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до довідки, виданої Новоободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області №1614 від 07.10.2015 року син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з матір'ю ОСОБА_1, 1987 року народження та знаходиться на її утриманні (а.с.5, 48).

Відповідач не проживає з позивачем однією сім'єю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язку утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом.

При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною.

Згідно ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця і до досягнення сином повноліття.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений з 01 січня 2016 року - 1 167,00 грн., з 01 травня - 1 228,00 грн., з 1 грудня 1 313,00 грн.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наявних в матеріалах справи медичних документів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 страждає на резидуально - органічну церебральну недостатність у вигляді пірамідальної симптоматики в лівій нозі. Рекомендовано лікування ЛФК, масаж, ортопедичне взуття та вживання медичних препаратів (а.с.44-47).

Дитина проживає з матір'ю, яка має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб дитини за станом здоров'я вимагає значних витрат.

Згідно платіжних документів та довідки відділу мережі аптек «Конекс» в смт Тростянець Вінницької області, доданих до матеріалів справи, забезпечення потреб малолітнього ОСОБА_7 за встановленим діагнозом паталогічного захворювання вимагає певних витрат. Зокрема, витрати на ортопедичне взуття - 960,00 грн., 850,00 грн. Витрати на медичні препарати - 171,45 грн., місячний курс лікування (а.с.65-67).

Відповідач у своїх запереченнях вказав на відсутність роботи, а також на те, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Додав копії свідоцтв про їх народження.

Згідно вказаних свідоцтв, батьком цих двох дітей є відповідач. Однак, згідно ст. 60 ЦПК України відповідач належними доказами не довів, що діти, батьком яких він є знаходяться на його утриманні.

Дані обставини не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати дитину, так як дитина, її благополуччя, достатній життєвий рівень, в тому числі матеріальне, визначається найвищою соціальною цінністю.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватись, або віднайти джерела заробітку для власного існування та утримання дитини.

З наданих сторонами суду доказів встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованим.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи наведені вище обставини, а також з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина, стану здоров'я дитини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання для забезпечення необхідних умов життя, розвитку дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття і саме такий розмір аліментів не суперечитиме як інтересам дитини, так і відповідача.

Покладення судом на відповідача обов'язку надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 700,00 грн. щомісячно, відповідає вимогам закону і враховує найвищі інтереси дитини.

Доводи позивача та її представника про стабільне та хороше матеріальне забезпечення відповідача за рахунок доходів від бізнесу в м.Києві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та в силу ст. 60 ЦПК України ними не доведені.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатом в сумі 300,00 грн., що підтверджується відповідним фінансовим документом (а.с.6) та судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року та ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, уродженця с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, проживаючого за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 08.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 300 (триста) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення суми аліментного платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя