Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/10491/15-ц

Номер провадження2/711/280/16

26 січня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.,

при секретарі: Скляр М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув його син ОСОБА_3. У зв'язку з цим він просить стягнути з відповідача 6700грн в якості відшкодування витрат, пов'язаних з облаштуванням місця поховання ОСОБА_3, та 500000грн - відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що вироком суду, яким його визнано винним у вчинені ДТП, суд вже відмовив у задоволенні цивільного позову позивача з тотожними вимогами, а тому провадження по справі не може здійснюватись. Розмір витрат позивача на поховання його сина не підтверджується належними документами. Стосовно розміру відшкодування моральної шкоди відповідач вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки він не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Зауважив, що трагедії, яка сталася внаслідок ДТП, передувала поведінка загиблого, оскільки цей мотоцикл належав самому загиблому, він сам був ініціатором поїздки на цьому мотоциклі, самостійно вивів мотоцикл з дому після вживання спиртних напоїв.

В судовому засіданні позивач пояснив, що ДТП сталося з вини відповідача. Загиблий був його молодшим сином. На облаштування місця поховання сина він витратив 6700грн, за які родичка його дружини ОСОБА_4 замовила та придбала надгробну споруду на могилу ОСОБА_3. У зв'язку з втратою сина, якому на момент смерті було 18років, він зазнав значних душевних страждань, а його здоров'я значно погіршилося, у зв'язку з чим в грошовому еквіваленті оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 500000грн. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідач є винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого загинув син позивача, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили. Під час судового розгляду кримінальної справи цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в розмірі 6700грн та 200000грн відповідно, позивачем, який є потерпілим по кримінальній справі, був заявлений на стадії судового слідства. При постановленні вироку суд відмовив у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи це несвоєчасним поданням позову, та зазначив, що ці вимоги можуть бути розглянуті окремо в порядку цивільного судочинства. Витрати, пов'язані з облаштуванням місця поховання підтверджуються відповідною накладною. Щодо моральної шкоди представник позивача зауважив, що розмір її відшкодування позивач визначав, виходячи з того, що відповідач до теперішнього часу так і не визнає своєї вини у вчиненні ДТП та гибелі сина позивача, не вибачився перед позивачем, не відшкодував ніяких збитків, а навпаки продовжує звинувачувати загиблого ОСОБА_3 у ДТП, що сприяє формуванню негативного відношення місцевої громади як до позивача так і до його загиблого сина. Від моральних страждань через втрату молодшого сина у позивача значно погіршився стан здоров'я, періодично він потребує лікарської допомоги для лікування серця. Зауважив, що під час розгляду кримінальної справи моральну шкоду позивач оцінював в розмірі 200000грн, але на теперішній час внаслідок інфляційних процесів валютний курс гривні зменшився, тому грошовий еквівалент відшкодування моральної шкоди складає 500000грн. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не визнає себе винним у вчиненні ДТП та гибелі ОСОБА_3, оскільки він не перебував за кермом мотоцикла, а обвинувальний вирок побудований на припущеннях. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_6 - пояснив, що провадження по справі не могло бути відкрито, оскільки позовні вимоги розглянуті судом при постановленні вироку по кримінальній справі, яким відмовлено позивачу у задоволенні його вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача. Позивач не оскаржував зазначений вирок суду, хоча мав таку можливість, а тому на теперішній час є судове рішення, що набрало законної сили, яким спір між сторонами врегульований. Крім того, зауважив, що вимоги про стягнення шкоди є необґрунтованими. Просив відмовити у позові повністю.

На підтвердження обставин справи судом досліджені в якості доказів свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.6), накладна №34 від 22.03.2008р. (а.с.7), копія вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014р. (а.с.8-12), копія вироку апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2015р. (а.с.13-21), копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2015р. (а.с.22-24), реєстраційні картки транспортних засобів ОСОБА_2 (а.с.27, 28), виписка №954 від 18.03.2014р. відділення гострої коронарної недостатності та порушень ритму Черкаського обласного кардіоцентру щодо ОСОБА_1 (а.с.76), медична картка ОСОБА_1, копії виписок з якої в матеріалах справи (а.с.77-81).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

23.06.2007р. о 00год 00хв відповідач разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували в сільському барі с. Васютенці Чорнобаївського району Черкаської області. Пізніше вони вирішили покататись на мотоциклі ОСОБА_3, у зв'язку з чим останній вивіз мотоцикл з дому.

ОСОБА_2 23.06.2007р., близько 01год 00хв, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мотоциклом ЯВА-350, р.н.НОМЕР_1, без бокового причепу, перевозячи двох пасажирів ОСОБА_3 та ОСОБА_7, в темну пору доби в умовах недостатньої видимості не дотримався безпечної швидкості руху, рухаючись в напрямку сільського будинку культури, зі сторони вулиці Фрунзе, біля будинку №52 вулиці Леніна с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області, при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода та велосипедиста, яку водій об'єктивно спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, скоїв наїзд на пішохода та велосипедиста, які рухались по проїзній частині в попутному напрямку руху.

Внаслідок зазначеної ДТП пасажир мотоцикла ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014р., зміненим вироком Апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2015р., відповідача за даними подіями визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження).

Ухвалюючи рішення за наслідками кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 суд залишив без розгляду цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6700грн та 200000грн відповідно.

Зазначені обставини справи підтверджується вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014р. (а.с.8-12), вироком апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2015р. (а.с.13-21), які набрали законної сили, а тому суд вважає їх доведеними.

Мотоцикл ЯВА-350, р.н.НОМЕР_1, з використанням якого трапилася ДТП належав на праві власності старшому сину позивача.

Позивач є батьком загиблого ОСОБА_3. На момент смерті ОСОБА_3 навчався у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, проживав разом з позивачем та перебував на його утриманні. Між ними не було неприязних відносин.

Задля облаштування місця поховання ОСОБА_3 на його могилі було встановлено надгробну споруду у вигляді пам'ятника.

До теперішнього часу відповідач не вибачився перед позивачем за смерть ОСОБА_3 та не передавав ніяких коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого.

Зазначені обставини сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає їх доведеними.

У зв'язку з загибеллю сина позивач зазнав моральної шкоди розмір якої оцінює в 500000грн.

14.01.2008р., 23.01.2008р., 18.06.2009р., 10.03.2014р., 24.03.2014р., 18.02.2015р. позивач звертався по лікарську допомогу зі скаргами на перебої в роботі серця у зв'язку з чим йому призначалось періодичне лікування, що підтверджується записами в його медичній картці (а.с.76-81).

За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача на свою користь 6700грн в якості відшкодування витрат, пов'язаних з облаштуванням місця поховання сина, та 500000грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, між сторонами існує спір з приводу відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, що регулюється нормами глави 82 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Стосовно процесуального порядку розгляду справи суд зауважує, що відповідно до ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Пунктом 2 частини 1 ст.205 ЦПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. З аналізу зазначених норм ЦПК вбачається, що цивільний позов, який був предметом розгляду суду під час здійснення судового провадження по кримінальній справі і по якому судом прийнято рішення про його задоволення або відмову у задоволенні при прийнятті остаточного рішення по кримінальній справі, не може бути предметом розгляду в іншому судовому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи вирок від 01.12.2014р. Чорнобаївський районний суд Черкаської області в резолютивній частині вироку зазначив «відмовити при постановленні обвинувального вироку ОСОБА_1 в стягненні з ОСОБА_8 6700грн матеріальної шкоди та в стягненні 200000 моральної шкоди». В мотивувальній частині цього вироку суд зазначив підстави такого рішення. Зокрема, суд виходив з того, що «захисником інтересів потерпілого ОСОБА_1, адвокатом ОСОБА_5, під час судового слідства, заявлено цивільний позов який також не підлягає задоволенню в даному судовому засіданні так як у відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02.07.2004р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені захист прав потерпілих від злочинів» цивільний позов може бути поданий лише до початку судового слідства. Тобто дане питання може бути вирішено при зверненні до суду окремо в порядку цивільного судочинства». Таким чином, під час розгляду кримінальної справи Чорнобаївський районний суд Черкаської області не розглядав цивільний позов ОСОБА_1 по суті через порушення порядку його подання, тобто фактично позов залишений без розгляду, а позивач має право заявити тотожні вимоги то тих самих сторін в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення є єдиним актом всі частини якого взаємопов'язані між собою і доповнюють одна іншу, отже зауваження представника відповідача щодо того, що позов ОСОБА_1 вже розглянутий судом при постановленні обвинувального вироку і в його задоволенні відмовлено, а мотиви такої відмови не мають значення, суд вважає помилковими. Таким чином, розглядаючи справу суд виходить з того, що заявлені позовні вимоги не були предметом судового розгляду, а тому підлягають розгляду в загальному порядку.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п.4 постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Статтею 1187 ЦК передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах

З обставин справи вбачається, що відповідач керував мотоциклом без належної правової підстави, а тому відповідальність за завдану внаслідок ДТП шкоду має нести самостійно відповідно до вимог ч.3 ст.1187 ЦК. Зауваження відповідача стосовно того, що не він був за кермом мотоциклу суд не приймає, оскільки ця обставина встановлена вироком суду, який набрав законної сили, а тому є доведеною, оскільки в контексті положень ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд вважає, що позов пред'явлений до належного відповідача.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди суд зауважує, що згідно ч.1 ст.1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Таким чином, право вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням потерпілого належить особі, яка їх понесла. Суду не надано доказів того, що саме позивач поніс витрати з облаштування місця поховання ОСОБА_3, що в контексті положень ч.1 ст.60 ЦПК є обов'язком позивача. Надана позивачем суду накладна №34 від 22.03.2008р. не є належним та допустимим доказом по справі. З точки зору допустимості цього доказу суд зауважує, що ця накладна не відповідає вимогам форми і змісту розрахункового документи, встановленим ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.99 р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 р. №88, Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. №614, оскільки не містить коди суб'єкту підприємницької діяльності, ставки ПДВ, розшифрування підпису особи, яка підписала документ тощо. В контексті вимог зазначених нормативно-правових актів до розрахункових документів, які складаються в процесі діяльності суб'єктів господарювання, зауваження представника позивача щодо того, що оскільки зазначений документ влаштовує обидві сторони правовідносин, то він є належним і допустимим, суд вважає необґрунтованими.

Крім того, зазначений документ свідчить про наявність угоди між ПП ОСОБА_9 та фізичною особою ОСОБА_4, а тому не є підтвердженням здійснення витрат з боку позивача, тобто є неналежним доказом по справі.

За таких обставин суду не надано доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат для облаштування місця поховання ОСОБА_3, а тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи загиблий ОСОБА_3 є сином позивача. Моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо його сина, а тому підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач посилався на те, що важко переніс втрату молодшого сина, що на тривалий час позбавило його можливості нормального спілкування з оточуючими, потягло психічний дискомфорт, змусило докладати значних зусиль для відновлення звичного способу життя, погіршило його здоров'я та змінило звичний спосіб його життя в гіршу сторону, тому він оцінює розмір моральної шкоди на рівні 500000грн. На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду лише медичну картку, відповідно до якої 14.01.2008р., 23.01.2008р., 18.06.2009р., 10.03.2014р., 24.03.2014р., 18.02.2015р. він звертався по лікарську допомогу зі скаргами на перебої в роботі серця. Разом з тим, суд зауважує, що з аналізу цих доказів не вбачається наявності прямого причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача з подією смерті його сина про що свідчить періодичність звернення позивача по медичну допомогу, характер та тривалість розладів здоров'я, лікарські рекомендації тощо.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачеві з боку відповідача, суд враховує обставини загибелі ОСОБА_3, поведінку загиблого, що виразилась у сприянні неправомірному використанню транспортного засобу відповідачем, відносини позивача з загиблим, ступень вини відповідача у загибелі ОСОБА_3, поведінку сторін після трагічної події, матеріальний стан відповідача. З урахуванням зазначених обставин справи, практики судів України з розгляду спорів про відшкодування моральної шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що позивачеві за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 50000грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, то на підставі ч.3 ст.88 ЦПК у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 500грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст.23, 1168, 1187 суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 (п'ятдесят тисяч)грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 500 (п'ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: С. О. Дунаєв