Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Клингер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10 серпня 2010 року працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Клингер» (далі - ТОВ «Клингер») на посаді головного бухгалтера, а 07 травня 2014 року звільнилася з вказаного підприємства. У день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Також ОСОБА_3 не отримала компенсації за невикористані відпустки за весь період роботи. Несвоєчасний розрахунок вплинув на організацію нормального життя позивача, можливість своєчасно забезпечувати свої побутові потреби шляхом придбання продуктів харчування, ліків, певних матеріальних цінностей, оплати необхідних послуг, тому їй завдана моральна шкода.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з ТОВ «Клингер» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 800 грн., середній заробіток за затримку розрахунку 9 898,35 грн., грошову компенсацію за невикористані щорічні обов'язкові відпустки за 2012 та 2013 роки та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Клингер» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 3 129,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 952,46 грн., а всього - 8 081,88 грн. за вирахуванням всіх необхідних податків і зборів. Стягнуто з ТОВ «Клингер» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Клингер» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 976,14 грн.

За змістом ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки рішення місцевого та ухвала апеляційного судів оскаржуються саме в межах стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому в решті вимог ці судові рішення не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивач працювала за сумісництвом з неповним робочим днем, тому відповідно довідки ТОВ «Клингер» за період затримки розрахунку з 08 травня 2014 року по 23 березня 2015 року кількість робочих днів склала 59 робочих днів. Середньоденний заробіток розрахований на підставі довідок ТОВ «Клингер» та становить 83,94 грн.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

За змістом ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала головним бухгалтером ТОВ «Клингер» за сумісництвом з неповним робочим днем та 07 травня 2014 року була звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення відповідач з позивачем розрахунок не провів. Остаточний розрахунок ТОВ «Клингер» проведений 07 квітня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього. Фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 вказала, що розрахунок ТОВ «Клингер» проведено невірно з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати).

Такі ж доводи викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 16 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.

Проте, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не перевірив доводи позивача щодо вказаних обставин та не зазначив, якими належними і допустимими доказами спростовані такі доводи та безпідставно взяв до уваги довідку про кількість робочих днів бухгалтера на товаристві (том 2 а. с. 28), оскільки у вказаній довідці не вказано прізвища посадової особи, якій вона видана, а також дати її видачі.

Так, указана довідка підписана бухгалтером ОСОБА_4, проте не вбачається якій посадовій особі обрахована кількість робочих на товаристві.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд дійшов висновку про роботу позивача за сумісництвом, хоча суд першої інстанції такого висновку не робив. Крім того, суд апеляційної інстанції не вказав, на підставі яких доказів встановлено наявність такої обставини.

Також, апеляційний суд не перевірив розрахунку розміру середнього заробітку відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, за яким обрахуванню підлягає середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено належними та допустимими доказами, з урахуванням норми ч. 2 ст. 303 ЦПК України, чи працювала позивач повний робочий день, а також її середнього заробітку відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, зокрема не перевірено наданий позивачем розрахунок, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, надати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська