Справа № 527/234/16-ц
провадження № 2-з/527/2/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2016 року м.Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Левицька Т.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позивач також подав до суду заяву про забезпечення зазначеного позову.

ОСОБА_1 у поданій до суду заяві про забезпечення позову просить у порядку забезпечення позову накласти арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Ст. 151 ЦПК України регламентує, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Ч.3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту заяви в ній відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, в тому числі тих фактів, що відповідач має намір чи здійснює дії по відчуженню майна та якого саме чи іншим чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно матеріалів справи, у справі відсутні відомості про майно, його вартість, належність на праві власності відповідачу та їх розмір, що унеможливлює вирішити питання про співмірність цієї суми з ціною позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Суддя Т. В. Левицька