АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Соколової В.В.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/13269/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1779/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому, з уточненнями, просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з батьком дитини був розірваний шлюб 16.12.2012 року, за рішенням Оболонського районного суду м. Києва. За досягнутої в ході розірвання шлюбу домовленості спільна дитина повинна була проживати разом з позивачкою. На даний час дитина мешкає разом з відповідачем, який виховує його самостійно та окрім сина виховує ще двох неповнолітніх дітей цивільної дружини. На цей час син досяг семи років і не може приймати участь у вирішенні питання щодо визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Також ОСОБА_1, вказує на те, що в інтересах самої дитини проживати саме з нею, а не з батьком дитини, оскільки вона має стабільний та не малий дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Робота позивача знаходиться поруч із навчальним закладом сина, тому вона має достатньо часу відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти ті іншим чином піклуватися про нього. В той час відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення, має заборгованість по аліментах. Відповідач мешкає у приватному будинку цивільної дружини, з якою не перебуває у законному шлюбі, не може надати дитині постійне місце проживання, так як у власності не має свого житла. В приватному будинку цивільної дружини усі його мешканці не зареєстровані. Позивачка також зазначає, що зі слів сина після перебування у батька він скаржився на те, що батько більше приділяє уваги неповнолітнім дітям цивільної дружини ніж йому, також син скаржився на те, що його бив і ображав син цивільної дружини, але батько не захистив його, а просто посміхався і примушував називати сина цивільної дружини братом. Батько дитини постійно обіцяв купити синові велосипед, самокат та інше, але свої обіцянки не виконував, навіть на день народження не привітав свого неповнолітнього сина. У зв'язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні в лікарні швидкої медичної допомоги колишній чоловік під розписку забрав сина і відвіз його до себе за місцем проживання, у зв'язку з чим дитина була відсутня в навчальному закладі, де навчається без поважних на те причин.

Вийшовши з лікарні і звернувшись до колишнього чоловіка з проханням повернути сина позивачка отримала відмову, всупереч досягнутій домовленості при розлученні щодо проживання сина з нею. Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить визначити місце проживання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із позовом, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визначити місце проживання дитини з ним за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в інтересах дитини син повинен проживати з ним, а не з матір'ю оскільки з моменту розірвання шлюбу та до квітня 2013 року він регулярно приймав участь у фізичному та духовному житті дитини, постійно зустрічався з сином по вихідних, спілкувався з ним в телефонному режимі, підтримував матеріальною допомогою, купував йому подарунки та необхідні речі, утримував шляхом сплати аліментів. Але з квітня 2013 року відповідач без пояснень перестала надавати можливість бачитися з сином, не відповідала на телефонні дзвінки, не відчиняти двері.

На протязі літа, осені та новорічних свят 2013 року позивач бачився з дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (донька відповідачки від попереднього шлюбу) у батьків відповідача, в їх приватному будинку. Дізнавшись, що батько все одно бачиться з дітьми позивач заборонила навіть своїм батькам спілкуватись з онуком. На даний час позивач регулярно бачиться з донькою відповідача ОСОБА_7, яка проживає у батьків відповідача з листопада 2013 року, та виховується саме ними. На підставі того, що ОСОБА_7 почала жити у батьків ОСОБА_1, остання перестала сама, та заборонила сину спілкуватися з сестрою. Як зазначає ОСОБА_2, дитина проживає разом з ним, за адресою: АДРЕСА_2, зарахований та навчається у школі. Сина він забирав не самовільно, а за порадою органу опіки та піклування, оскільки відповідачка перебувала в лікарні, а син знаходився у співмешканки відповідачки, яка його до школи не водила. Коли забирав сина написав розписку. Стверджує, що проживання дитини з матір'ю негативно вплинуло на психічний та фізичний стан сина: він скаржився на нічні кошмари, погано спав, мав проблеми з особистою гігієною, скаржився на біль у шлунку, зубах, категорично відмовлявся на запитання повернутись до матері, а на пропозиції зателефонувати матері та поспілкуватись з нею відповідав відмовою. У зв'язку з чим відповідач звернувся до психолога для психологічного обстеження дитини. Син розповідав, що мати зазвичай поверталася додому вранці, відправляла його до школи, а після групи продовженого дня відводила його додому та вирушала по власних справах. Зі слів дитини, ОСОБА_1 лише зрідка ночувала дома, а отже постійно залишала сина без нагляду. Також, позивач вказує на те, що ОСОБА_1 не привчила ОСОБА_5 до правил особистої гігієни. Зі слів дитини не готувала сніданки, інколи забувала нагодувати вечерею, забороняла самостійно брати їжу з холодильника та виходити з кімнати за будь-яку провину, била ОСОБА_5 ременем, зі слів сина по всіх місцях. Проживаючи з позивачем дитина має окрему кімнату, власні меблі, робоче місце, забезпечений необхідним одягом та взуттям, іграшками та речами особистої гігієни, отримує медичне лікування. ОСОБА_5 має можливість спілкуватися з своїми однолітками, малювати. Дитина постійно спілкується зі своїми рідними - сестрою, бабусею та дідусем - батьками відповідачки. Тобто для дитини створені всі належні умови для проживання та виховання. Приватний будинок АДРЕСА_2 визнаний службою у справах дітей та сім'ї Броварської РДА таким, що має задовільні умови проживання. З 25.11.2014 р., тобто з часу, як дитина проживає у позивача відповідач жодного разу не дзвонила сину, не дізнавалась про його стан здоров'я, умови проживання, не намагалася з ним зустрітися, хоча у неї є номер телефону ОСОБА_5, та відоме місце проживання дитини. Також на думку ОСОБА_2 враховуючи фактичні обставини справи, створення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною аморальну поведінку, зловживання нею спиртними напоями має негативний вплив на психічне та фізичне виховання сина, отже дитина не може проживати разом з матір'ю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243,6 грн. витрат за сплату судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не правильно вказав, що вона не спілкується з сином, оскільки не хоче мати контакту з колишнім чоловіком, навпаки, при першій же можливості вона намагається спілкуватися з дитиною.

Апелянт вказує на те, що суд не правильно взяв до уваги покази її матері ОСОБА_9, оскільки остання її обмовляє, так як перебуває у змові з відповідачем за первинним позовом через її суперечки з матір'ю фінансового характеру. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що батько б'є сина по голові, вона ж ніколи не била його, а ремінь тільки брала в руки з виховною ціллю, щоб налякати дитину.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що дитина постійно хворіє, проживаючи з батьком, останній не приділяє їй належної уваги, крім того, відповідач не надав жодного доказу того, що в нього є достатній дохід та час для утримання дитини, та в нього не має його власного житла. Напроти, зі слів апелянта, в неї є стабільний пристойний дохід, власне житло, а тому суд повинен був визначити місце проживання дитини з нею.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити.

Інші учасника процесу у судове засідання не з'явились повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб які не з'явились.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2006 р. по 16.12.2011 р. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

16.12.2011 р. рішенням Оболонського районного суду м. Києва, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.8 т.1)

09.12.2011 р. рішенням Оболонського районного суду м. Києва з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 526 від 02.10.2014 р. було визначено способи участі батька у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з яким батько має право спілкуватись зі своїм сином у першу та третю суботу місяця з 10-00 год. до 20-00 год., а також у другу та четверту неділю місяця з 10-00 год. до 18-00 год. (а.с. 80 Том-І).

Колегією суддів встановлено, та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_10 - батько ОСОБА_1 в робочі дні постійно проживає в квартирі, і тільки на вихідні виїжджає до дружини ОСОБА_9 - матері ОСОБА_1 за місто.

Також було встановлено, та не заперечувалось ОСОБА_1, що 18 листопада 2014 р. між нею та її вітчимом ОСОБА_10 відбувся конфлікт який переріс у бійку, внаслідок якої ОСОБА_1 було госпіталізовано до лікарні. Неповнолітній ОСОБА_5 був свідком даного конфлікту.

Після вказаного інциденту батько дитини ОСОБА_2 забрав сина до себе і з того часу він проживає у нього постійно.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та визначився з тим, що відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, зазначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також суд вірно застосував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю країни», згідно з якими, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в іній квартирі), про те з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення. яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції також вірно врахував висновок психолога, який проводив психологічне обстеження ОСОБА_5 у червні 2015 року.

Згідно з вказаним висновком встановлено, що для того, щоб визначити основне коло причин бажання ОСОБА_5 проживати із батьком необхідно провести ряд психологічних консультацій із всією сім'єю (щонайменше 5 зустрічей).

Проте, деякі очевидні мотиви, зазначені самим неповнолітнім ОСОБА_2 були наступні:

батько надає кращі побутові умови проживання та вищий рівень турботи;

дитина стверджує, що близько півроку не контактувала із матір'ю, тому могла емоційно віддалитись від неї;

рівень покарань у батька менш емоційно і фізично болісний, ніж у матері: зі слів хлопця, мама била його ременем із пряжкою, тоді як батько дає ляпаси та запотиличники (що переживається легше, хоча і викликає почуття образи) (а.с. 230, 231 Том-І).

Також колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції наданої показанням свідків, на підставі яких було встановлено наступне.

Старша донька ОСОБА_1 ОСОБА_7 не захотіла проживати з матір'ю та переїхала і проживає зі своєю бабусею ОСОБА_9 за власним бажанням, так як між ними існували конфлікти.

В однокімнатної квартирі де проживає ОСОБА_1 протягом робочого тижня проживає її батько ОСОБА_10

Крім того, відповідно до довідки форма № 3 № 737 від 02.11.2011 року Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» у Оболонському районі м. Києва вбачається, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, крім ОСОБА_5, в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_14 (а.с. 12 Том-І).

Колегія суддів вважає, що у дитини не має достатнього місяця в однокімнатної квартирі з мамою і дідусем для нормального проживання.

Зі слів ОСОБА_1 по даній квартирі є борги по оплаті за комунальні послуги. ЇЇ заробітна плата становить 6 000 грн., але на вимогу колегії суддів ОСОБА_1 данні щодо свого заробітку та місця роботи на час розгляду апеляції, наявності боргових зобов'язань по квартирі не надала, у судове засідання не з'явилась. Таким чином колегія суддів відноситься критично до її тверджень про наявність у неї постійної роботи и заробітної плати.

Відповідно до довідки № 1110 від 11.08.2014 року виданої Требухівською сільською радою Броварського району Київської області ОСОБА_2 не зареєстрований, але проживає в АДРЕСА_2, разом з ОСОБА_15- цивільна дружина, проживає не зареєстрована, ОСОБА_16 - син цивільної дружини, проживає, не зареєстрований (а.с. 103, Том-І).

Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов, позивачка і відповідач проживають в майже рівних умовах, в обох приміщеннях наявні всі умови для проживання дитини (а.с. 102, 117 Том -І).

Але колегія суддів вважає більш комфортними, на час розгляду справи, умови для проживання, які існують у ОСОБА_2

Згідно інформаційної довідки психолога ОСОБА_17 № 25-10-06 від 15.01.2015 року, яку виконано по заяві батька ОСОБА_2 мета обстеження: визначення емоційного стану дитини. Психологом визначено, що «Щодо сприйняття емоційного фону сім'ї, то тут у хлопця амбівалентні переживання. Хоча батьки залишаються для нього емоційно значущими фігурами, наявна ситуація відторгнення матері, що може бути пов'язано із агресивними почуттями сина до неї. У взаємодії з батьком наявні складності, адже він сприймає його стиль виховання як авторитарний. ОСОБА_5 не вистачає емоційної теплоти вдома, а сім'ю він визначає роз'єднану. Він не відчуває себе і сестру як значущий та рівноправних членів сім'ї, що так само може бути пов'язане із домінантним стилем батьківського виховання. У зв'язку із вищезазначеним рекомендовано батькам виховний стиль і давати ОСОБА_5 більше підтримки, якої в даний період часу він дуже потребує.

Також, зважаючи на зниження загального тону хлопця, рекомендовано пройти обстеження у невролога з метою діагностики фізіологічного стану. Не зайвим буде також продовжити відвідувати психолога, що допоможе дитині більш ефективно впоратись із наслідками психотравмуючої ситуації, яка сталася із ним в минулому (а.с. 83 Том -І).

Судом першої інстанції також було враховано і дана, критична оцінка пояснень ОСОБА_1 про те, що оскільки син на даний час проживає з батьком вона не бажає спілкувався з ним, но хоче знайти шляхи до сина, чи налагодити контакти, щоб той сам бажав з нею спілкуватись і проживати.

Отже суд першої інстанції вірно встановив і вважав доведеним факт того, що ОСОБА_1 як мати, свідомо, на протязі тривалого часу не піклується про стан здоров'я свого малодітного сина ОСОБА_5, його фізичний, моральний і психічний розвиток.

Батько ж дитини навпаки приділяє йому багато уваги, турбується про його навчання та стан здоров'я, бере участь у шкільному вихованні сина, створив усі належні умови останньому для нормального проживання, розвитку та навчання, що характеризує батька з позитивного боку.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 27.03.2015 року щодо визначення місця проживання дитини орган опіки вважає за можливе проживання малолітнього ОСОБА_5 як з батьком ОСОБА_2, так і з матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 139 Том-І).

Суд першої інстанції вірно спостерігав поведінку сторін з метою з'ясування їх психологічних якостей, оскільки останні мають істотне значення для визначення того з батьків, з ким буде проживати малолітня дитина, відповідно до ст. 161 Сімейного Кодексу України враховував їх поведінку при ухваленні судового рішення.

За вимогою колегії суддів ОСОБА_2 надав довідку з місця роботи від 15.01.2016 р., згідно з якою встановлено, що ОСОБА_2 працює на ТОВ КБ «Ісаєв» з 02.06.2015 р. на посаді менеджера з заробітною платою отриманою на руки у розмірі 5 986.00 грн. на місяць. Вказаною довідкою спростовується доводи апелянта, щодо відсутності достатнього доходу на утримання сина.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам та ухвалив правомірне рішення.

Враховуючи викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді