Справа № 536/2391/15-ц
13 січня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:
Головуючого судді - Колотієвського О.О.,
при секретарі - Курбановій В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
У листопаді 2015 року до суду звернулося Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 23 січня 2014 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України на посадах працівників міліції охорони ОСОБА_2 та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України добровільно укладено договір № 73 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «охоронник».
Відповідно до п. 1.2 даного договору підрозділ зобов'язується перерахувати навчальному закладу кошти на підготовку кандидата по факту його зарахування на навчання на протязі З (трьох) діб після надходження платіжної вимоги. Дані кошти позивачем були перераховані навчальному закладу згідно з умовами договору.
Згідно п. 2.3 даного договору кандидат зобов'язується прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 30.03.2014 року і відпрацювати мінімум 3 (три) роки.
Кандидат проходив навчання у навчальному закладі з 30.11.2013 року по 29.03.2014 року.
По закінченні навчання ОСОБА_2 був відрахований для проходження служби до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області та з 30.03.2014 року призначений міліціонером взводу № 2 роти охорони об'єктів Кременчуцького міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області.
У відповідності до п. 2.4 вказаного вище договору відповідач зобов'язується у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання в повному обсязі. Таким чином, у відповідача виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі.
Свої зобов'язання по даному договору позивач до відповідача виконав належним чином.
Наказом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області № 139 о/с від 17 листопада 2014 року молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 звільнено за порушення дисципліни з органів внутрішніх справ відповідно до п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.
16.06.2015 року за № 9/1-2140/Кн відповідачу була надіслана позивачем вимога про сплату боргу, яка залишилася без відповіді та задоволення.
Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» при звільненні особи начальницького складу органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, такі особи відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у навчальному закладі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідні норми з цього приводу містяться в Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007р. № 313.
Крім того, обов'язок відповідача щодо відшкодування вартості його утримання під час навчання у вищому навчальному закладі, сторони передбачили в п. 2.4 договору на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони в органи внутрішніх справ України від 23.01.2014 року № 73.
Таким чином, відповідач на підставі наведених вище норм права та ст. 526 ЦК України повинен відшкодувати позивачеві витрати, про які йде мова.
Згідно ст. 140.1.3 пункт 4 ПК України (витрати на навчання та/або професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації у вітчизняних або закордонних навчальних закладах, якщо наявність сертифіката про освіту в таких закладах є обов'язковою для виконання певних умов ведення господарської діяльності, в тому числі, але не виключно вищих та професійно-технічних навчальних закладах фізичних осіб (незалежно від того, чи перебувають такі особи в трудових відносинах з платником податку), які уклали з ним письмовий договір (контракт) про взяті ними зобов'язання відпрацювати у платника податку після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років; у разі розірвання письмового договору (контракту), зазначеного в абзаці другому цього підпункту, платник податку зобов'язаний збільшити дохід у сумі фактично здійснених ним витрат на навчання та/або професійну підготовку, які були включені до складу його витрат. Внаслідок такого збільшення доходу нараховується додаткове податкове зобов'язання та пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов'язання з податку, яке мав би сплатити платник податку у встановлений строк у разі, якщо б він не користувався податковою пільгою, встановленою цим підпунктом, обчислені до суми такого податкового зобов'язання та розраховані за кожен день недоплати, закінчуючи днем збільшення доходу. Сума відшкодованих платнику податку збитків за такою угодою (договором, контрактом) не є об'єктом оподаткування в частині, що не перевищує суми, на які збільшено дохід, сплати додаткового податкового зобов'язання та пені, зазначених в цьому абзаці) нараховано податкове зобов'язання 20%.
На підставі викладеного позивач просив суд постановити рішення, яким:
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління
Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 гривень.
Представник позивача Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляв, заяв про слухання справи за його відсутності суду не направляв.
Відповідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 січня 2014 року, між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України на посадах працівників міліції охорони ОСОБА_2 та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України добровільно укладено договір № 73 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «охоронник».
Згідно п. 2.3 даного договору кандидат зобов'язується прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 30.03.2014 року і відпрацювати мінімум 3 (три) роки.
Відповідач ОСОБА_2 проходив навчання у навчальному закладі з 30.11.2013 року по 29.03.2014 року.
По закінченні навчання ОСОБА_2 був відрахований для проходження служби до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області та з 30.03.2014 року призначений міліціонером взводу № 2 роти охорони об'єктів Кременчуцького міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області.
У відповідності до п. 2.4 вказаного вище договору відповідач зобов'язується у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання в повному обсязі. Таким чином, у відповідача виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі.
Свої зобов'язання по даному договору позивач до відповідача виконав належним чином.
Наказом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області № 139 о/с від 17 листопада 2014 року молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 звільнено за порушення дисципліни з органів внутрішніх справ відповідно до п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.
Отже, умови договору з боку відповідача виконано не було, а кошти витрачені на його навчання до цього часу не повернені ним позивачу. Вказаний наказ не скасовано та є чинним.
16.06.2015 року за № 9/1-2140/Кн відповідачу була надіслана позивачем вимога про сплату боргу, яка залишилася без відповіді та задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» при звільненні особи начальницького складу органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, такі особи відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у навчальному закладі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідні норми з цього приводу містяться в Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007р. № 313.
Крім того, обов'язок відповідача щодо відшкодування вартості його утримання під час навчання у вищому навчальному закладі, сторони передбачили в п. 2.4 договору на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони в органи внутрішніх справ України від 23.01.2014 року № 73.
Таким чином, відповідач на підставі наведених вище норм права та ст. 526 ЦК України повинен відшкодувати позивачеві витрати, про які йде мова.
Згідно ст. 140.1.3 пункт 4 ПК України (витрати на навчання та/або професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації у вітчизняних або закордонних навчальних закладах, якщо наявність сертифіката про освіту в таких закладах є обов'язковою для виконання певних умов ведення господарської діяльності, в тому числі, але не виключно вищих та професійно-технічних навчальних закладах фізичних осіб (незалежно від того, чи перебувають такі особи в трудових відносинах з платником податку), які уклали з ним письмовий договір (контракт) про взяті ними зобов'язання відпрацювати у платника податку після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років; у разі розірвання письмового договору (контракту), зазначеного в абзаці другому цього підпункту, платник податку зобов'язаний збільшити дохід у сумі фактично здійснених ним витрат на навчання та/або професійну підготовку, які були включені до складу його витрат. Внаслідок такого збільшення доходу нараховується додаткове податкове зобов'язання та пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов'язання з податку, яке мав би сплатити платник податку у встановлений строк у разі, якщо б він не користувався податковою пільгою, встановленою цим підпунктом, обчислені до суми такого податкового зобов'язання та розраховані за кожен день недоплати, закінчуючи днем збільшення доходу. Сума відшкодованих платнику податку збитків за такою угодою (договором, контрактом) не є об'єктом оподаткування в частині, що не перевищує суми, на які збільшено дохід, сплати додаткового податкового зобов'язання та пені, зазначених в цьому абзаці) нараховано податкове зобов'язання 20%.
Відповідно до статті 526 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 11, 526 ЦК України, ст.ст.10,11, 57-61,79, 212-215, 224 ЦПК України, 140.1.3 п.4 ПК України, суд, -
Позовні вимоги Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О. О. Колотієвський