У х в а л а

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ДербенцевоїТ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана у період зареєстрованого шлюбу із відповідачем, то вона є спільною сумісною власністю подружжя, просив визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ її частини.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним на Ѕ частини вказаної квартири та припинено їх право спільної сумісної власності на неї.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_5необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що з 05 серпня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 листопада 2014 року розірвано.

23 грудня 2010 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позов, ОСОБА_4 посилався на те, що вказана квартира є їх із ОСОБА_5 спільним сумісним майном подружжя як така, що придбана ними у період шлюбу.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

За змістом ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди виходили із того, що оскільки спірна квартира була придбана у період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то в силу вимог ст. 60 СК України вона є спільним сумісним майном подружжя, право власності на яке в рівних частках має кожний із подружжя.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки придбана за кошти, які вона отримала від продажу іншої належної їй квартири АДРЕСА_2 - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах, а письмових доказів того, що саме за ці кошти була придбана спірна квартира відповідач суду не надала, висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т. П. Дербенцева

О. П. Касьян