Справа № 461/389/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/1106/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 16 вересня 2011 року у справі за поданням державного виконавця ППВР ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16 вересня 2011 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до сплати нею суми боргу відповідно до виконавчого напису №3739, вчиненного приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5 06.04.2010 року.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що у відповідності до роз»яснень наданих у п.7 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язань. Проте до подання не долучено жодних доказів з яких можливо було б зробити висновок чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання виконавчого напису, а не рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов»язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об»єктивні обставини. Зазначає, що у поданні не зазначено та не надано доказів, що боржник має намір виїхати за кордон. На момент отримання відомостей про прийняття судом ухвали про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у правонаступників кредитора відсутні будь-які претензії до боржника, що підтверджується довідками виданими ТзОВ «Компанія з Управління активами «Прімоколект-Капітал» від 23.11.2015 року та листом ПАТ «ВіЕс Банк» № 10-3/24645 від 24.11.2015 року, яким повідомлено приватного нотаріуса ОСОБА_6 про припинення договору застави.

Просить ухвалу суду скасувати .

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника- фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.09.2011 року старший державний виконавець ППВР ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, яка є боржником у виконавчому провадженні за виконавчим написом №3739 від 06.04.2010 року приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_5про звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 Станом на 06.09.2011 року заборгованість за виконавчим написом не погашена і становить 346 346,55 грн. Із доданих до подання матеріалів вбачається, що виконавче провадження відкрито згідно постанови від 30.04.2010 року, яку ОСОБА_2 отримала особисто у державного виконавця 25.05. 2010 року. ( а.с.8).

При перевірці наявного у боржника майна в Управлінні ОСОБА_7 у Львівській області та його розшуку, при перевірці відомостей в базі даних Державного реєстру земель про земельні ділянки встановлено, що будь-яке рухоме та нерухоме майно у ОСОБА_2 станом на 2010 рік відсутнє.

Відповідно до п.7 абзац 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених, зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК України, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

Постановляючи ухвалу про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції не здобуто жодного доказу щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов»язання. Відсутність коштів та майна не може слугувати підставою для вжиття таких заходів.

При постановленні зазначеної ухвали, суд не звернув увагу на те, що стягнення боргу із ОСОБА_2 проводиться на підставі виконавчого напису, а не на підставі рішення суду, що не давало суду права на обмеження боржниці у праві виїзду за межі України.

Згідно довідки «ВіЕс Банку» від 24.11.2015 року вих. № 10-3/24646 вбачається, що банк не має претензій по Договору № КF 46052 від 14 грудня 2007 року. ( а.с.33,34).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11.09.1993 року) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Враховуючи те, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх для цього підстав, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області .

Відповідно до ст.312 ч.1 п.2 ЦПК України підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції є порушення судом норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 16 вересня 2011 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити державному виконавцю ППВР ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення , оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

ОСОБА_8