Справа № 489/3009/16-ц
Номер провадження 2/489/1860/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у м. Миколаєві про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2003 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Зазначає, що з листопада 2013 року по сьогоднішній день позивач перебуває на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій як інвалід і одержує соціальну допомогу.

Позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідача за періоди з 18.06.2003 по 31.12.2015 по виконавчому листу №2-2126 від 17.07.2003, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва; зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби ММУУЮ закрити виконавче провадження по стягненню з позивача заборгованості.

12.07.2016 до суду від третьої особи надійшло заперечення.

Ухвалою суду від 27.07.2016 закрито провадження в частині вимог про зобов'язання державного виконавця закрити виконавче провадження.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Вказав, що вважає, що позивача необхідно звільнити від заборгованості від сплати аліментів з жовтня 2013 року, тобто з часу надання останньому групи інвалідності, в сумі приблизно 9 000 грн.

Представник третьої особи заперечувала проти позову.

Відповідно до рішення Місцевого суду Ленінського району м. Миколаєва від 11.07.2003 з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.06.2003 і до її повноліття.

За вказаним рішенням суду видано виконавчий лист №2-2226 від 17.07.2003.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.07.2016 позивач має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2016 60580,59 грн., яка порахована за період з червня 2003 року по червень 2016 року.

Судом встановлено, що згідно виписки стаціонарного хворого №425 позивач 01.03.2013 поступив на лікування в стаціонар.

14.10.2013 позивачу надано другу групу інвалідності.

Згідно з листом від 16.05.2016 відповідач перебував на обліку в управлінні як отримувач державної соціальної допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, з 01.01.2008 по 31.12.2015 на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до листа від 16.05.2016 позивач, інвалід 2 групи загального захворювання перебуває на обліку в управлінні як отримувач державної соціальної допомоги особам які не мають права на пенсію та інвалідам з 10.10.2013 по теперішній час. З 01.11.2013 по 30.04.2013 отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Одним із способів утримання згідно з ч. 3 ст. 181 СК України є стягнення аліментів за рішенням суду.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Ця норма встановлює, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Тобто, повинні бути доведені обставини, що мають істотне значення, виникнення заборгованості та причинний зв'язок між ними.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

Вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що обставини, які слугували підставою для виникнення у позивача заборгованості по сплаті аліментів виникли з 01.03.2013, тобто з моменту надходження ОСОБА_1 до лікарні на стаціонар, оскільки має місце погіршення стану здоров'я позивача, як платника аліментів, погіршення його матеріального становища, бо останній став непрацездатним та кошти витрачав на придбання ліків.

Проте, відповідно до довідки №352785 від 12.11.2014, що міститься в матеріалах справи, позивачу дозволено легку надомну працю. Тобто з цього часу, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість виникла у зв'язку тяжкою хворобою хворого і позивача необхідно звільнити від сплати заборгованості по аліментам. Надання дозволу на легкі умови праці слугують підтвердженням часткового видужання особи, що фактично не перешкоджає хворому влаштовуватись на роботу (стати на облік в центрі зайнятості) з вказаними умовами праці та сплачувати аліменти.

Не встановлено в судовому засіданні і підстав для звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів у період з 18.06.2003 по 01.03.2013, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження не можливості сплати аліментів за цей період.

В свою чергу, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.03.2013 по 30.11.2014 включно підтверджується належними доказами.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і позивач повинен бути звільнений від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.03.2013 по 30.11.2014 в сумі 15580,13 грн. (відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.07.2016 та від 16.01.2016).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1, 27.04.1979 р. н. від сплати заборгованості по аліментам в сумі 15580,13 грн. нарахованої за період з 01.03.2013 до 30.11.2014 за виконавчим № 2-2226 від 11.07.2003 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв