Провадження №2/761/43/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

12.06.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача 82030,83 грн. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14.12.2014 року приблизно о 08-55 год. ОСОБА_2, працюючий на посаді водія у КП «Київпастранс», керуючи тролейбусом МАЗ-103 Т б/н НОМЕР_1 грубо порушив вимоги правил ПДР України, внаслідок чого стався наїзд на пішохода ОСОБА_1, в результаті чого остання зазнала тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 28.04.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Внаслідок вищевказаного ДТП позивач матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, позивачка в порядку ст. 31 ЦПК України остаточно визначившись з позовними вимогами, подала до суду заяву в якій зменшила розмір позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача 73612,46 грн. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди

В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Вважає розмір матеріальної шкоди не доведений належними доказами, а розмір моральної необґрунтовано завищений.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 14 грудня 2014 року ОСОБА_2, керуючи тролейбусом, порушив вимоги п. п. 2.3 /б/, 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, при увімкненні для його напрямку руху жовтого сигналу світлофору, що забороняє рух, не зупинив керований транспортний засіб. В результаті таких порушень водієм ОСОБА_2 стався наїзд на пішохода ОСОБА_1

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку тяжкого ступеню з формуванням субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку і гемологічних вогнищ в правій скроневій і лобно - тім»яній області голови, травматичного субрахнодіального крововиливу, компресійно - дислокаційного синдрому, забійна рана м»яких тканин голови.

28 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м.Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статтею 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку; компресійно-дислокаційний синдром; забійна рана м'яких тканин голови, що підтверджується матеріалами справи, а саме випискою із медичної картки стаціонарного хворого.

Через завдання позивачці тяжких тілесних ушкоджень, останній було зроблено декілька хірургічних втручань: видалення пухлин головного мозку, трепанацію черепа, краніопластику кісткового дефекту із встановленням титанової пластини .

У зв'язку із такими діагнозами позивачка вважає, що вона зазнала значних фінансових витрат на лікування, придбання ліків та оплату доглядальниці.

Позивачка за рахунок власних коштів придбавала ряд лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для проведення операції та лікування в перший та другий післяопераційний період.

Крім того, як було зазначено позивачкою, внаслідок отриманої травми, є медичні показання для проведення операції з відновлення зору. Вартість діагностики та загальна вартість операції складає 20000 грн.

Окрім витрат на відновлення здоров'я, позивачка зазначає, що у зв'язку із ушкодженням її здоров'я їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 300 000 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю на особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, згідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, суд вважає, що позивачкою правомірно заявлено свої позовні вимоги саме до КП «Київпастранс», який є власником транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП ОСОБА_2, під час виконання ним своїх трудових обов»язків.

Позивачка просить стягнути 73612,46 грн. матеріальної шкоди, відокремлюючи витрати на лікування на складові.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка зазначає, що витратила 25 563,38 грн. на придбання лікарських засобів та медикаментів.

Як вбачається з письмових доказів наданих стороною позивача, головний лікар Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги зазначив, що згідно медичної документації позивачка отримувала медикаменти та матеріали медичного призначення, які придбавала за власні кошти. Крім того, заступник головного лікаря у своєму листі надає перелік та кількість лікарських засобів, які були використані під час операції та післяопераційний період під час перебування позивачкаа на стаціонарному лікуванні. Копія виписки із медичної картки Інституту нейрохірургії ім. А.П. Ромоданова від 30 березня 2015 року містить перелік та кількість лікарських засобів, які були використані під час повторної операції.

Матеріали справи містять вказані медичні виписки з зазначенням лікарських засобів, які були необхідними для проходження позивачкаем відповідного курсу лікування. Крім того, позивачка додає фіскальні чеки, якими підтверджує купівлю лікарських засобів та медичних препаратів, які були призначені лікарем в результаті отриманої позивачкою травми.

Крім того, відповідно до квитанцій № 0152 від 7 серпня 2015 року та № 27287 від 27 серпня 2015 року позивачка отримав консультації, загальна вартість яких становила 1045 грн., підтвердженням оплати є фіскальні чеки, які містяться в матеріалах справи.

Суд вважає вказані докази належними в розумінні статтей 58 та 64 ЦПК України, оскільки позивачка довела, що вона купувала лікарські засоби та медикаменти за призначенням лікаря і на підтвердження вказаної обставини додає письмові докази, які підтверджують обставини, необхідні для можливості суду зробити висновок про те, що купування саме таких лікарських засобів та медикаментів відбувалось внаслідок отриманої травми позивачка за призначенням лікарів, а тому вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 25563,38 грн. витрат на придбання лікарських засобів та медикаментів та 1045 грн. на оплату консультацій.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача 3500 грн. суми за оплату послуг доглядальниці. На підтвердження вказаної оплати додає договір, який був укладений між позивачкаем та ОСОБА_3

Суд вважає, що вказана вимога не може бути задоволена, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження оплати відповідних послуг, крім того позивачка не довела, що існувала лікарська необхідність в призначенні доглядальниці, адже в переліку необхідних лікарських призначень позиція щодо призначення доглядальниці відсутня.

Вимога щодо витрат на проведення операції по встановленню металевої пластини в розмірі 30 000 грн., на думку позивачки, підтверджується благодійним внеском, але суд не може взяти даний доказ до уваги, враховуючи, що благодійний внесок здійснюється на добровільних засадах і не є підтвердженням оплати відповідної операції, атому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Позивачка зазначає, що внаслідок отриманої травми є медичні показання для проведення операції з відновлення зору, яка коштує 5920 грн. Суд вважає вказану позовну вимогу передчасною, адже дана операція ще не була проведена і позивачка в позові обґрунтовує тільки ймовірність необхідності її проведення, а тому відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги.

Також, позивачка просить стягнути 5000 грн. витрат на правову допомогу. Суд вважає, що вимога не може бути задоволена, виходячи зі змісту статті 56 ЦПК України, відповідно до якої правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правої допомоги входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформленої у встановленому законом порядку. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенню вимог, пов'язаних з витратами на правову допомогу.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, орану влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, а саме в п. 3, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні, їй було зроблено декілька медичних операцій. На даний час позивачка продовжує своє лікування, а також потребує проведення додаткових медичних операцій.

За таких обставин, враховуючи обставини справи, характер отриманих позивачкою тілесних ушкоджень, що завдало їй не тільки фізичних, а й моральних страждань, тривалість лікування у зв'язку з цим, те, що в результаті отриманих по вині працівника відповідача травм, у позивачки фактично були порушенні нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, виходячи із засад розумності та виваженості, а також враховуючи об'єм моральних та фізичних зусиль необхідних позивачці для відновлення порушених прав, суд вважає обґрунтованим визначити розмір моральної шкоди завданої позивачці у зв'язку з ушкодженням її здоров'я в розмірі 30000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру 266, 38 грн. та вимогу немайнового характеру 243, 60 грн., а всього 509, 98 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27-30, 57-60, 79, 88, 169, 208-209, 212-215, 223, 228 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 26608 (двадцять шість тисяч шістсот вісім) грн. 38 коп. та на відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн., а всього 56608 (п'ятдесят шість тисяч шістсот вісім) грн. 38 коп.

В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь держави судовий збір в розмірі 509 (п'ятсот дев'ять) 68 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: