АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1358/16 Справа № 204/3818/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства конструкторське бюро «Дніпровське» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства конструкторське бюро «Дніпровське» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Дніпровське» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Дніпровське» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у розмірі 32 306 грн. 65 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 671 грн. 23 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 65 477 грн. 88 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «Дніпровське» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1 218 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Допущено негайне виконання рішення в частині виплати заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Дніпровське» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 671 грн. 23 коп., моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» реорганізоване в ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське». Згідно наказу № 235/к від 24 вересня 2001 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ДАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» на посаду інженера-економіста 1 категорії ФЄУ 42. Відповідно до наказу від 25 березня 2015 року за № 30/к виданого ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» ОСОБА_4 з 26 березня 2015 року було звільнено з посади начальника бюро № 46 за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «Дніпровське» за № 119/46 від 02 листопада 2015 року, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 32 306 грн. 65 коп.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі від 26 березня 2015 року за № 49/46 заробітна плата за січень 2015 року складає 4655 грн. 48 коп., за лютий 2015 року складає 4197 грн. 74 коп. (а.с.10).

Аналогічна заробітна плата зазначена також в довідки від 02.11.2015 р. № 119/46 станом на 02.11.2015 р., яка видана за підписом голови правління та заступника голови правління з економіки та фінансів (а.с.39)

Частково задовольняючи позовні вимогу, суд першої інстанції зазначив, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 32 306,65 грн.

Також зазначив, що розмір середньої заробітної плати повинен бути розрахований наступним чином: 149 дні х 252 грн. 95 коп. = 37 689 грн. 55 коп. Але, позивач у своїх вимогах просив стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32671 грн. 23 коп., тому оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то ця вимога підлягає задоволенню у межах, яких була заявлена.

Щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції врахував тривалу невиплату заробітної плати, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування.

Встановивши обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами, суд першої інстанції застосував належні норми матеріального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Стаття 47 КЗпП України, встановлює обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст..116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду Україні в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13 розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що заборгованість по заробітній платі виникла через скрутне фінансове становище на підприємстві, на яке він не в змозі вплинути, а тому його вина відсутня. Також посилається на невірний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та наводить свій розрахунок.

Проте, колегія суддів такі доводи не приймає до уваги, оскільки неналежне фінансування та відсутність коштів на підприємстві не є виправданням порушення трудових прав людини та підставою невиплати заробітної плати, про що зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду Україні «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13. Стосовно невірного розрахунку, то суд першої інстанції виходив із розміру заробітної плати позивачки за два останні місяця, які передували звільненню. Розмір заробітної плати зазначений відповідачем в довідці № 119/46 від 02.11.2015 р. (а.с.39). Наведені апелянтом нові розрахунки в апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останній не посилався на них в суді першої інстанції та спростував надану ним самим довідку № 119/46 від 02.11.2015 р. (а.с.39). Щодо стягнутої моральної шкоди в розмірі 500 грн., суд першої інстанції встановив наявність такої та розмір відшкодування з урахуванням тривалості порушення трудових прав, негативних наслідків та принципу справедливості, розумності і співмірності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства конструкторське бюро «Дніпровське» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: