АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє ОСОБА_1,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року заявник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2015 року у справі № 470/15.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2015 року у справі № 470/15. за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій вказував на те, що дана ухвала винесена на підставі неповного з'ясування обставин справи.

Вважав оскаржувану ухвалу необґрунтованою, безпідставною та такою, що постановлена з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 389-9 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилався на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків не підсудна третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки у вказаній справі предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом банку, а тому вона не пов'язана із захистом прав споживача.

Просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 316-13-А-07К, відповідно до умов якого АКБСР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 118 700,00 грн., із сплатою 13,0% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 26.12.2014 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту від 27 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 316-13-А-07112 та № 316-13-А-07111, за якими останні зобов'язались відповідати перед Банком за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту.

06 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 228 558,92 грн., а також витрати пов'язані із розглядом справи у третейському суді в сумі 2685,59 грн.

В листопаді 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2015 року.

Відмовляючи у задоволені заяви ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є споживачем банківських послуг, між сторонами виник спір щодо заборгованості за кредитом, а отже, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий розгляд вказаної справ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання видачі виконавчих листі в на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах № 6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, № 6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір, який виник між сторонами не є спором щодо захисту прав споживачів, є необґрунтованими.

Оскільки, ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість постановлення ухвали щодо скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє ОСОБА_1, - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/21242/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2754/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.