Справа №568/195/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за позовом ОСОБА_3 до Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та виділення ? частки у спадковому майні

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обгрунтування позову посилається на те, що його мати ОСОБА_5 померла 11 вересня 2015 року.

До дня смерті матері він із дружиною та дітьми проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

При житті, 3 січня 2008 року його мати ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6, відповідно до якого заповіла все своє майно двом синам в рівних частинах, а саме йому та його братові ОСОБА_4.

Однак, при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини йому стало відомо, що 9 липня 2013 року мати склала інший заповіт, посвідченний секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6, яким заповіла все своє майно його братові ОСОБА_7

Позивач все своє життя проживав в даному будинку, проводив там капітальний ремонт, а саме: заміну підлоги, зробив перепланування в будинку, газифікував за свій рахунок, добудував веранду розміром 8 кв.м. на 6 кв.м, в якій розташована ванна кімната, льох 3кв.м. на 6 м.кв. та побудував сарай 16 м.кв. на 6 м.кв.

На його утриманні троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заповіт його мати змінила під тиском у віці 74 роки в той час вона перехворіла на інсульт і мала слабку память та не розуміла, що робить.

В 2013 році позивач захворів на хронічний рецидивуючий псевдотуморозний панкреатит, хронічний холецистит, хронічний гепатит, синдром портальної гіпертензії, асцит. Супутній діагноз: цукровий діабет тип 1, середньої важкості, стадія субкомпенсацїї, інсулінозалежний. В цьому ж році був прооперований в інституті хірургії і трансплантологи ім.А.А.Шалімова і є інвалідом 2 групи.

Родина брата сподівалась, що позивач помре, тому впливали на рішення матері змінити заповіт щоб дітей і дружину позивача вигнати на вулицю.

Він як інвалід 2 групи і згідно ст. 1241 ЦК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Позивач вважає, що йому належить 1/2 частки будинковолодіння, враховуючи його трудовий вклад в ремонти будинку, а саме заміну підлоги, перепланування в будинку, газифікація будинку, добудува веранди розміром 8 кв.м. на 6 кв.м, в якій розташована ванна кімната, льох 3кв.м. на 6 м.кв. та будівництво сарая 16м.кв. на 6 м.кв.

Після смерті матері його брат висиляє його з малолітніми дітьми з будинку та весь період після смерті матері вчиняє сварки.

В результаті позивач вимушений був звертатись за захистом до сільської ради, та суду.

Враховуючи наведене просив заповіт від 09.07.2013 року посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_10 визнати недійсним та виділити йому ? частини будинковолодіння за адресою вул. Шевченка,41 с.Крупець Радивилівського району Рівненської області.

Адвокат ОСОБА_1 яка представляє інтереси позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і звертала увагу, що при укладенні заповіту в сільській раді було порушно таємність, так як заповіт укладався в присутності свідка ОСОБА_11, яка була на час посвідчення заповіту в кабінеті секретаря, що його посвідчував. А отже, такий заповіт є нікчемним.

ОСОБА_4 позову не визнавав і пояснив, що мати проводила будівельні роботи за власні кошти які було повністю завершено до її смерті. Про заповіт йому повідомила після смерті ОСОБА_12. На час складання заповіту мати хворою не була, а в 2015 році перенесла інсульт, а за життя казала, що кому схоче тому дасть хату.

Представник Крупецької сільської ради ОСОБА_6 позову не визнавала і пояснила, що заповіт у 2008 році укладався таємно і ОСОБА_5 все прочитала і підписала.

В липні 2013 року вона також приходила в сільську раду і склала заповіт і прочитала його та підписала та віддала свідку ОСОБА_12 щоб вона після смерті ОСОБА_5М заповіт віддала синові ОСОБА_13.

Представник Крупецької сільської ради ОСОБА_14 позову не визнавав і пояснив, що заповіт від 09.07.2013 року посвідчений відповідно до вимог закону. В сільській раді розглядалася скарга, однак примирення не відбулося і братам рекомендовано звернутися до суду. Свідок ОСОБА_12 у 2013 році завжди сиділа в тому ж кабінеті навпроти секретаря сільської ради ОСОБА_6 і це її робоче місце. Чи сиділи 09.07.2013 року разом, йому не відомо.

Заслухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи суд встановив слідуюче:

03.01.2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, який було посвідчено секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за №1 згідно, якого все належне їй майно заповіла своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

Згідно заповіту від 09.07.2013 року посвідченого секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за №96 ОСОБА_5 все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось. І взагалі все те, що вона за законом мала право і що належало їй на момент смерті заповіла синові ОСОБА_4.

Факт смерті ОСОБА_5 11 вересня 2015 року вбачається із свідоцтва про смерть (Серія І-ГЮ №180086).

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно із ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного може бути посвідчений уповноваженою на те особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2.1 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5 нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6, однак представниками сільської ради не надано суду доказів чи відповідних рішень виконавчого комітету сільської ради, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно пункту 1.4 вказаного «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» - посадові особи органів місцевого самоврядування при вчиненні нотаріальних дій зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю.

Разом з тим, із пояснень свідка ОСОБА_12 - працівника сільської ради встановлено, що 09.07.2013 року ОСОБА_5 зайшла в кабінет і повідомила, що хоче змінити заповіт і переписати на сина ОСОБА_13. Вона його змінила, а потім передала свідку щоб після смерті ОСОБА_5 віддала сину Петру.Таким чином свідок підтвердила той факт, що складання заповіту 09.07.2013 року і передача їй 2-го екземпляру відбувалося в одному кабінеті із секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6. Секретар Хомяк Р.І. також пояснювала, що після посвідчення нею заповіту ОСОБА_5 підійшла до свідка ОСОБА_12 і надала їй 2-й екземпляр заповіту для подальшої передачі в разі її смерті синові ОСОБА_13.

Суд взяв до уваги і пояснення представника Крупецької сільської ради ОСОБА_14 який також пояснював, що робочі місця як секретаря так і ОСОБА_12 були в одному кабінеті одна на проти одної. А отже, доказ того, що заповіт секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6 посвідчувався в одному кабінеті і з відома працівника ОСОБА_12 в порушення таємності суд вважає безспірним. Зазначені обставини свідчать про порушення при посвідченні заповіту таємниці заповіту, оскільки працівник сільради ОСОБА_12 була обізнана з відомостями щодо факту його укладення, його змістом до відкриття спадщини.

Згідно ст.1255 ЦК України нотаріус, інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Згідно з ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи всі обставини справи суд вважає, що заповіт складений ОСОБА_5 та посвідчений 09.07.2013 року посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_6 є нікчемним, а тому визнання його недійсним не вимагається.

Із пояснень свідків як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача було доведено факт того, що обидві сторони приймали участь власними силами і коштами в добудові і переобладнанні спірного будинковолодіння із згоди їх матері ОСОБА_5 яка була єдиною власницею будинку і господарських будівель по вул.Шевченка,41в с.Крупець Радивилівського району Рівненської області на час укладення заповіту (свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію на нерухоме майно (а.с.21- 22).

Як із ОСОБА_15 так і з ОСОБА_4 нею будь-яких договорів не укладалось щодо їх участі та внесених коштах у роботах по переобладнанню спірного будинковолодіння.

А отже, вимоги позивача, щодо виділення ? частини будинковолодіння за адресою вул.Шевченка,41 с.Крупець Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_3 не грунтуються на вимогах Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.215, 1247, 1251-1257 ЦК України. ст.ст.11, 62, 88, 209, 212, 213, 218, ЦПК України суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області та ОСОБА_4 про визнання заповіту посвідченого 09.07.2013 року секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №96 недійсним та виділення ? частини будинковолодіння за адресою вул. Шевченка, 41 с.Крупець Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення .

Повний текст рішення виготовлено 18.07.2016 року.

Суддя: С.З.Драновська