АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/422/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: представників ЗАТ «АТП-2361»: Панченко Ф.В., Половка С.М.,

Іванової Л.К., Яременко О.І.,

позивача ОСОБА_10, адвоката Руденка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10 до Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2015 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2006 році він був обраний на посаду голови правління закритого акціонерного товариства «АТП 2361» (далі ЗАТ «АТП2361»).

23 лютого 2011 року позивач захворів та перебував на лікуванні до 08 червня 2011 року. Після цього його направили на огляд до МСЕК, 09 червня 2011 року визнаний непрацездатним за станом здоров'я та встановлена 2-га група інвалідності. На час огляду МСЕК почував себе дуже погано, майже не рухався, погано усвідомлював дійсність, сильно боліла голова. В такому стані він перебував до кінця 2013 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року йому у позові до відповідача про стягнення боргу та 3% річних відмовлено. З тексту рішення він дізнався, що звільнений з вказаного підприємства.

23.07.2014 року він, ОСОБА_10, направив письмову вимогу до відповідача про повернення трудової книжки, копію наказу про звільнення з роботи та здійснити розрахунок з ним. Підприємство відмовилося отримувати цю вимогу і вона була повернута.

З наказу про його звільнення вбачається, що у зв'язку з невиходом на роботу при неодноразовому надсиланні листів з повідомленням, про те щоб з'явився чи письмово повідомив про причину відсутності на підприємстві та в зв'язку з рішенням наглядової ради № 2 від 6 жовтня 2011 року його звільнено з займаної посади голови правління підприємства по ст.40 ч.4 КЗпП України (за прогули). Наказ підписано в.о. головою правління Половком М.П.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року його заяву про зобов'язання відповідача вчинити дії, видати трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи задоволено.

02 лютого 2015 року він отримав поштове відправлення з трудовою книжкою та копією наказу про звільнення. Починаючи з 6 жовтня 2011 року по теперішній час розрахунок з ним не здійснено.

Вважає, що до стягнення з відповідача на його користь підлягають грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року до 06.10.2011 року, виплата за лікарняними листами з 23.02.2011 року до 10.06.2011 року, невиплачена заробітна плата за 2010 рік, за січень місяць і лютий по 22 число 2011 року до настання лікарняного, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Тому просить суд стягнути з ЗАТ «АТП-2361» на його користь:

1. Грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01.01.2008 року до 06.10.2011 року у сумі 33047,34 грн.;

2. Допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23.02.2011 року до 10.06.2011 року включно в сумі 7004, 18 грн.

3. Невиплачену заробітні плату за 2010 рік та за період 01.01.2011 по 22.02.2011 року у сумі 128 146,91 грн.;

4. Середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 571 672,15 грн.;

5 . Моральну шкоду в сумі 1 грн.

18 листопада 2015 року ОСОБА_10 подав до суду заяву про залишення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди без розгляду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року позовну вимогу ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 89).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ЗАТ «АТП 2361» на користь ОСОБА_10 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01.01.2008 року до 06.10.2011 року в сумі 33 047,34 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23.02.2011 року до 10.06.2011 року включно в сумі 7 004,18 грн.

Стягнуто з ЗАТ «АТП 2361» на користь ОСОБА_10 невиплачену заробітну плату за 2010 рік та за період з 01.01.2011 року по 22.02.2011 року в сумі 128 146,91 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_10 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 06.10.2011 року по 24.12.2015 року в загальній сумі 647 338,47 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача Панченко Ф.В., вважаючи рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при звільненні ОСОБА_10 з роботи 6 жовтня 2011 року з ним не був проведений розрахунок, а тому, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки по день ухвалення судом рішення, загальна сума якого становить 647 338,47 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не повно було досліджено всі обставини справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

Встановлено, що відповідно до протоколу чергових загальних зборів акціонерів ЗАТ «АТП-2361» від 20.12.2006 року ОСОБА_10 було обрано на посаду голови правління ЗАТ «АТП 2361» (а.с. 8-12).

23 лютого 2011 року ОСОБА_10 захворів та перебував на лікуванні до 8 червня 2011 року. Після цього був направлений на огляд до МСЕК, 9 червня 2011 року визнаний непрацездатним за станом здоров'я та встановлена йому 2-га група інвалідності(а.с.22-27).

У зв'язку з рішенням наглядової ради № 2 від 6 жовтня 2011 року його звільнено з займаної посади голови правління підприємства по ст. 40 ч.4 КЗпП України (за прогули), проте повного розрахунку з ним не проведено по теперішній час.

При цьому позивач ставить питання про стягнення на його користь: за невикористані щорічні відпустки за період з 01.01.2008 року до 06.10.2011 року в сумі 33047,34 грн.; допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23.02.2011 року до 10.06.2011 року включно в сумі 7004, 18 грн.; невиплаченої заробітної плати за 2010 рік та за період з 01.01.2011 по 22.02.2011 року у сумі 128 146,91 грн.; середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 571 672,15 грн.

Що стосується вимоги позивача щодо грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року по 06.10.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, які надавалися відповідачем в заперечення позову, а пізніше до апеляційної скарги, зокрема з завіреної належним чином розрахунково-платіжної відомості, в серпні 2008 року йому було надано 29 календарних днів відпустки зі сплатою відпускних в розмірі 9262,50 грн., які були виплачені. При цьому відповідач пояснив, що після проходження податкової перевірки до жовтня 2009 року, документи були утилізовані, що підтверджується копіями зводу по заробітній платі, акту про ліквідацію документів та справ, листа, квитанції, наказів № 58, № 58а (а.с. 132,128-130).

В жовтні 2009 року позивачу була надана відпустка 30 календарних днів з нарахуванням відпускних в сумі 9598, 70 грн., з них ОСОБА_10 отримано 8200 грн. (з урахуванням податків), що вбачається з копії розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000010 за жовтень 2009 pоку та платіжної відомості № 74 від 19.11.2009 року(а.с.124,131).

Згідно з завіреної копії розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000004 за серпень 2010 pоку та відомості на виплату грошей №ВЗП-000004 за серпень 2010 року, в серпні 2010 року нараховані відпускні 3000 грн. та отримано ОСОБА_10 2458,20 грн. (з урахуванням податків)(а.с.122,123).

Щодо вимоги позивача про виплату за лікарняними листами.

З листків непрацездатності вбачається, що ОСОБА_10 в 2011 році перебував на лікарняному з 23.02 по 10.06.2011 року (а.с.26,27).

Відповідно до наказу № 1, виданого і підписаного головою правління ОСОБА_10 та наказу № 2, виданого і підписаного в.о. голови правління Половком М.П., відповідно з 02.01.2011 року по 31.03.2011 року та з 02.04.2011 року по 14.06.2011 року працівникам підприємства була надана відпустка в зв'язку з відсутністю фінансово-господарської діяльності. Тобто, в цей період відпустка була надана всім працівникам, оскільки у наказах виключення не значаться (а.с.120,121).

Згідно листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з тим, що підприємство не проводило фінансово-господарської діяльності з 02.01.2011 p., заробітна плата працівникам не нараховувалась, єдиний соціальний внесок не сплачувався, то у ОСОБА_10 відсутня заробітна плата, яка б підлягала компенсації за період тимчасової непрацездатності в розумінні ч.1 ст.35 Закону України від 18.01.2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»(а.с. 119).

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати.

Як вбачається із копій штатного розпису, затверджений головою правління ЗАТ «АТП-2361» 01.10.2010, посадовий оклад ОСОБА_10 становив 1500 грн.(а.с. 111-112).

За вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року позивач ОСОБА_10 заробітну плату отримав відповідно, що підтверджується відомостями на виплату грошей в цей період, на яких в графі «підпис про одержання» наряду з підписами інших працівників стоять його підписи (а.с. 115-118).

Як вбачається з матеріалів справи і про це визнав та підтвердив представник відповідача в запереченні та апеляційній скарзі, в 2011 році заробітна плата ОСОБА_10 не виплачувалася в зв'язку з його відсутністю на робочому місці. Разом з тим останньому було надіслано лист про заклик з'явитися на підприємство за розрахунком при звільненні.

Згідно з розрахунком, наданого відповідачем, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_10 за 2011 рік при його посадовому окладі в сумі 1500 грн. становить:

січень - 1500*2/3 = 1000 грн.-36 грн. (ЄСВ) - 38,74 (податок) - 925,26 грн.; лютий - 1500*2/3=1000 грн./21 день*16 днів = 761,91 грн. - 27,43 (ЄСВ) - 4,31 (податок) = 730,17 грн.; жовтень - 1500*12 місяців/355 днів = 50,70 грн.*13 днів (компенсація відпустки) = 659,10 грн. - 23,73 (ЄСВ) = 635,37 грн. Всього: 925,26+730,17+635,37=2290,80 грн., які до цього часу не виплачені

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В п.32 Постанови №9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348) (далі Порядку).

Згідно з п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В судовому засіданні встановлено, що при звільненні ОСОБА_10 суми, які належали йому від підприємства в цей день виплачені не були. Як вказує представник відповідача, позивачу був офіційно направлений лист № 69 від 07.10.2011 p про необхідність з'явитися на підприємство для отримання повного розрахунку з заробітної плати при звільненні ОСОБА_10, але з невідомих причин для отримання розрахунку ОСОБА_10 не з'явився, банківських реквізитів для розрахунку не повідомив

Проте колегія суддів критично відноситься до таких тверджень відповідача та вважає, що при звільненні повний розрахунок із ОСОБА_10 не проведено з вини підприємства, яке не вжило необхідних заходів для цього. Сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 290,80 грн. названа відповідачем, а отже ним не оспорюється.

Тому необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_10 вказану суму заборгованості, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як передбачено ст.117 КЗпП України, а в даному випадку - по день ухвалення рішення судом першої інстанції, оскільки відповідачем не проведено виплати всіх належних позивачу сум в день звільнення по даний час.

Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося 06.10.2011 року. Оскаржуване рішення Придніпровським судом ухвалено 24 грудня 2015 року. Тому відповідач повинен виплатити ОСОБА_10 його середній заробіток, виходячи з посадового окладу 1500 грн. за весь час затримки по день ухвалення рішення за 4 роки 2,5 міс., або за 50,5 місяців в сумі 75 750 грн. Розрахунок проведено без вирахування податку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов до не правильного висновку про задоволення позову як в частині грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року по 06.10.2011 року і в частині стягнення коштів за лікарняними листами так і в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З цих підстав доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, можуть бути прийняті судом, але задоволені частково, що дає підстави вважати про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи та неправильність застосування норм матеріального права.

Крім того, колегія зауважує, що судом не були виконані положення ч.4 ст.10 ЦПК де передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, - так як було відмовлено у приєднанні до справи додаткових доказів, необхідних для правильного і справедливого вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору та задовольняючи позов в повному об'ємі, неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не належним чином оцінив докази та дав їм не належну правову оцінку, ухвалив рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, дані обставини є підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати вирішуються відповідно до положень ст.88 ЦПК України та Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» зі змінами та доповненнями.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10 до Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «АТП- 2361» на користь ОСОБА_10 2 290 (дві тисячі двісті дев'яносто)грн..80 коп. заборгованості по заробітній платі без утримання податку та 75 750 (сімдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят)грн. середнього заробітку за час затримки з утриманням податку при виплаті коштів.

В решті частини позову відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «АТП- 2361» в дохід держави 1827 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :