Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Галінська В.В.
при секретарі - Капріян І.В.
з участю: позивача - ОСОБА_1
представника третьої особи - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опікита піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_1 звернулась з позовом до Рівненського міського суду, згідно якого просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з 1000 грн. на 2000 грн.. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, позбавити ОСОБА_3 батьківський прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, витребувати в органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківський прав, судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку ОСОБА_4. Шлюб між ними було розірвано на підставі заочного рішення Рівненського міського суду від 18.01.2012 р., яким з відповідача також стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки на даний час витрати на дитину значно зросли через інфляцію, а також з віком дитина потребує розвитку, у зв'язку із чим відвідує приватні заняття, і додаткових коштів на придбання одягу, то вважає за необхідне звернутися до суду про збільшення розміру аліментів.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином оголошенням у засобах масової інформації. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування підтримала висновок наданий суду, згідно якого вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 є - ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень 05.07.2010 року зроблено відповідний актовий запис №1620.
Згідно акту від 06.10.2015 року, складеного за підписом начальника ЖКП "Покровське" в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, підтверджується, що ОСОБА_3, 1983 року народження, за адресою реєстрації та проживання дитини протягом останнього часу не з"являвся, дитину не відвідує, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає.
З оглянутої судом характеристики, виданої завідувачем Дошкільного навчального закладу ясла-садок №14 художньо-естетичного напрямку вбачається, що ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок з вересня 2014 року, дитина виховується в неповній сім"ї, в якій вихованням займається мати. Впродовж всього періоду перебування дитини у дитячому садку батько не з"являвся. Матеріально-економічне становище задовільне. Стиль дитячо-батьківських відносин демократичний. Мама ОСОБА_4, ОСОБА_1, цікавиться питаннями виховання дитини. Виявляє інтерес до консультацій і рекомендацій вихователів, а також регулярно відвідує батьківські збори, дитячі свята
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Крім того, ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Як встановлено судом, батько неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, матеріально не допомагає.
Статтею 164 СК України визначено підстави позбавлення батьківських прав, а саме ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідач ОСОБА_3. не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та свідомо нехтує своїми обов'язками.
Про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідчить висновок Органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради №08-168 від 26 січня 2015 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування та свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню та утриманню, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.
Вирішуючи вимогу про збільшення розміру аліментів суд виходить з положень ч. 1 ст. 192 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.
Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.
Аналогічна позиція висловлена в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".
Судом встановлено, що згідно рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 31.10.2011 року.
Доказів, які б підтверджували, що матеріальне становище платника аліментів покращилося таким чином, що він у змозі сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 2000 грн. суду не надано.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних міркувань. В ході розгляду справи позивачем не надано достатніх та об'єктивних доказів того, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, підлягає збільшенню. Відсутність відомостей про погіршення матеріального становища позивача, стану її здоров'я і навпаки, відомостей про покращення майнового стану відповідача виключає, на теперішній час, можливість збільшення розміру аліментів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 88, 169, 214-215, 225 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп..
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід державного бюджету.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Суддя: