Єдиний унікальний номер 234/556/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1467/2016
Головуючий в 1-й інстанції: Ткачова С.М.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О,

суддів: Жданової В.С., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до договору № б/н від 26.07.2006 року надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошті у розмірі 8 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачкою в порушення Умов надання банківських послуг, у встановлений строк кредит та проценти за його користування не сплачувались, в наслідок чого станом на 30.11.2015 року утворилася заборгованість в сумі 13 061,32 грн., із них: заборгованість за кредитом в сумі 4 225,63 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7 737,53 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 598,16 грн. , яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у повному обсязі.

З зазначеним рішенням не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідальність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що суд дійшов безпідставного висновку щодо спливу строку позовної давності, адже строк дії картки не припиняє строку дії договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін, таким чином договір діє до даного часу. Крім того, у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов'язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, отже позовні вимоги банку про стягнення заборгованості у межах строків позовної давності у будь-якому випадку підлягають задоволенню. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовані до даних правовідносин вимоги ст. 257, 258 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма3477 від 21.07.2016 року (а.с130).

Відповідачка в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма №3416 від 21.07.2016 року ( а.с129).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії заяви відповідачки від 26.07.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн. з базовою ставкою 3%. Строк дії ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. 02.12.2010 року за заявою відповідачки проведено перевипуск кредитної картки та проводилась зміна кредитного договору - підвищувався кредитний ліміт. Строк дії ліміту: відповідає строку дії картки, остання картка до 30.06.2012 року. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця, який слідує за датою виникнення заборгованості, про що не заперечують сторони.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.11.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 061,32 грн., із них: заборгованість за кредитом в сумі 4 225,63 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7 737,53 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 598,16 грн. (а.с.4-8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, оскільки відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 01 грудня 2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 16 січня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, на застосуванні якого наполягала відповідачка.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань за кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що початок перебігу строку позовної давності необхідно розраховувати з 01.12.2012 року, коли ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, та Банку стало відомо про порушення його права.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування судом позовної давності.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позовна давність не пропущена внаслідок пролонгації договору виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно картки на ім'я ОСОБА_1 вона дійсна до 30.06.2012 року.

Згідно п.5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення Кредита - в повному обсязі, не пізніше останнього місяця, вказаного на платіжній карті.

Таким чином, із Правил користування платіжною картою випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти, строк дії якої не поновлювався, і в даному випадку строк дії договору обмежується строком дії картки, який визначений червнем 2012 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-103 цс 14 від 24.09.2014 року у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Що стосується доводів щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, необхідно звернути увагу на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань з 1 грудня 2012 року не виконував.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішення суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді: В.С. Жданова,

Ю.М. Мальований