Номер провадження: 22-ц/785/5540/16
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить земельна ділянка, площею 0,0552 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.2016 року, зареєстрованого в державному .реєстрі речових прав на нерухоме майно належить 20/1000 частин дачної будівлі під АДРЕСА_1. В свідоцтві зазначено, що 20/1000 частин дачної будівлі під АДРЕСА_1 належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 серпня 2003 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 21.08.2003 року

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 та знаходиться у власності ОСОБА_4 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3, розділені проїздом між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Згідно витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3.

Позивачка стверджує, що у 2004 році ОСОБА_3 самочинно побудувала кам'яну огорожу, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та проїзду до домоволодіння ОСОБА_4 В результаті самочинного будівництва ширина проїзду до домоволодіння АДРЕСА_1 зменшилась, що є перешкодою у користуванні власністю позивачки, а саме неможливістю безперешкодного проїзду до належного ОСОБА_4 житлового будинку, гаражу та земельної ділянки.

21 грудня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси був частково задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Дачно-будівельний кооператив «Зелений куток» про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди. Суд зобов'язав ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення всієї кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та проїзду з боку ДБК «Зелений куток».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2015 року був поновлений строк на виконання судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 Виконавче провадження по справі на час його смерті відкрито не було.

Таким чином, позивачка переконана, що рішення суду є доказом того, що кам'яна огорожу, яка самочинно побудована ОСОБА_3, перешкоджає проходу та проїзду до житлового будинку та земельної ділянки за адресою:АДРЕСА_1. Оскільки вказане рішення не було виконано, то перешкоди, що існували у попереднього власника продовжують існувати і у наступного власника - позивачкт, а тому ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення ОСОБА_3 всієї кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та проїзду.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволений. Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення всієї кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та проїзду. В разі відмови - знести примусово.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.2016 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 01, належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.2016 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 01, належить 20/1000 частин дачної будівлі під АДРЕСА_1. В свідоцтві зазначено, що 20/1000 частин дачної будівлі під АДРЕСА_1 належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 серпня 2003 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 21.08.2003 року.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 та знаходиться у власності ОСОБА_4 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3, розділені проїздом між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Згідно витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відповідач є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_3.

У 2004 році ОСОБА_3 самочинно побудувала кам'яну огорожу, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та проїзду до домоволодіння ОСОБА_4

21 грудня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси був частково задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Дачно-будівельний кооператив «Зелений куток», про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди. Суд зобов'язав ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення всієї кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та проїзду з боку ДБК «Зелений куток».

Ухвалою від 03.03.2015 року Київського районного суду м. Одеси був поновлений строк на виконання судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 Виконавче провадження по справі на час його смерті відкрито не було.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду є доказом того, що кам'яна огорожа була самочинно побудована відповідачем та підлягає знесенню, а оскільки вказане рішення не було виконано, то перешкоди, що існували у попереднього власника продовжують існувати і у наступного власника, тобто позивача.

Відповідно до п.1,2 ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п.1,2,3ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 п.1, ч.2, 3, 4ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Більш того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представнику відповідача, було роз`яснено право на звернення до суду з відповідним клопотання про призначення експертизи, та оголошена перерва в судовому засіданні.

При розгляді справи після перерви, від представника відповідача не надійшло клопотання про проведення судово будівельно-технічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що позивачкою не надано достатніх доказів того факту, що її право є порушеним, а також тієї обставини, що порушником є саме відповідачка, право на звернення до суду реалізовано внаслідок особистих неприязнених стосунків між сторонами за відсутності будь-якого правового підґрунтя для задоволення позовних вимог, а також те, що судом не була залучена стороною у справі Одеська міська рада, не приймаються до уваги, скільки спростовуються рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року, яке є доказом того, що кам'яна огорожа була самочинно побудована відповідачем та підлягає знесенню та яке виконане не було, також з рішення суду вбачається, що до участі у справі були залучені як Одеська міська рада так і Одеське міське управління земельних ресурсів.

Також не приймаються до уваги посилання ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що в 2012 році ОСОБА_3 отримала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації і в тому числі на огорожу, оскільки станом на 2010 рік ані у ОСОБА_5, ані у позивачки ОСОБА_4 майнових прав на земельну ділянку не було, тому що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий ОСОБА_5 лише у 2012 році, не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить 20/1000 частин дачної будівлі під АДРЕСА_1, в якому зазначено, що 20/1000 частин дачної будівлі належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 серпня 2003 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 21.08.2003 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва