441/1754/14-ц 2/441/7/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2016 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

з участю секретаря Боднар Ю.Р.

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділення частки в натурі, визнання права власності на добудову в цілому, мотивуючи тим, що з 25.09.1999р. по 20.06.2012р. був у шлюбі із ОСОБА_4, набули житловий будинок, що по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, залишився проживати у спірному будинку, з метою покращення житлових умов, розпочав добудову до будинку - заклав фундамент, за власні кошти купляв необхідні для цього будівельні матеріали. Будинок та земельна ділянка зареєстровані на ОСОБА_4 тому проект добудови виготовлений на її ім'я. Відповідачка добровільно розділити придбане майно відмовляється, змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просив позов задоволити.

ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила виділити їй реально житловий будинок АДРЕСА_1 цілому, визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину означеного будинку та припинити його право на цю частку у спільному майні подружжя за неможливістю спільного володіння та користування з виплатою йому грошової компенсації вартості 1/3 частини спірної нерухомості, виділити їй ? частину грошового вкладу. В обґрунтування позову покликалась про те, що за час шлюбу з відповідачем придбали спірний будинок, право власності на який зареєстровано за нею, окрім того об'єктом спільної сумісної власності є грошові заощадження, що знаходяться на зарплатній картці відповідача. Оскільки неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з нею у спірному будинку, претендує на збільшення своєї частки згідно приписів ч.3 ст. 70 СК України. Добудова до будинку не є власністю відповідача, оскільки вона після розірвання шлюбу з відповідачем виготовила будівельний паспорт та власними силами і коштами заклала фундамент під будівництво нового будинку, відповідач участі у спорудженні фундаменту не брав, коштів на будівництво не давав, однією сім»єю вони не проживали, господарства не вели. Просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.12.2014р. позов ОСОБА_3 і позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 08.10.2015р. (т.2 а.с. 44, 45) вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на добудову до будинку АДРЕСА_1 та вимоги ОСОБА_4 в частині виділення ? частини грошового вкладу, що на зарплатній карточці відповідача у Городоцькому відділені «ПриватБанку» з матеріалів справи виділено і в цій частині залишено без розгляду.

24.12.2015р., ухвалами суду задоволено клопотання ОСОБА_4 про залишення без розгляду вимог про припинення права відповідача на 1/3 частини житлового будинку та сараю по АДРЕСА_1, як частку у спільному майні подружжя з виплатою грошової компенсації вартості 1/3 частини спірної нерухомості, а також клопотання ОСОБА_3 про залишення без розгляду вимог про реальний поділ цього ж будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами та про реальний поділ земельної ділянки пл.0,25 га призначеної для його обслуговування ( т.2 а.с.70-73).

ОСОБА_3, в суді позов підтримав покликаючись на викладені в заяві мотиви, під час розгляду справи змінював позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на ? ідеальну частину житлового будинку із приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що на АДРЕСА_1 та ? ідеальну частину земельної ділянки пл.0,25 га, що призначення для обслуговування цього будинку, а також визнати за ним право власності на будівельні матеріали які були використані на будівництво добудови до будинку вартістю 22 555грн. Окрім цього зазначив, що житловий будинок та земельна ділянка пл.0,2500 га, що призначення для його обслуговування є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Фундамент, що при будинку, закладений ним особисто і за власні кошти витрачені на придбання будівельних матеріалів (щебінь, пісок і цемент), а відтак вважає себе одноосібним власником такого. Просить позов задовольнити. Позов ОСОБА_4 заперечив, зазначив, що покликання відповідачки про те, що він не приймає жодної участі у вихованні та утриманні сина, що аліментів які сплачує не достатньо для забезпечення нормального фізичного і духовного розвитку та лікування дитини є безпідставними та голослівними і такими, що не відповідають дійсності. Також зазначив, що відповідачка налаштовує сина проти нього, чинить перешкоди у спілкуванні з сином, вчиняє сварки і скандали. Відповідачка коштів на придбання будматеріалів для закладення фундаменту не давала, участі у закладенні такого, не приймала. Будівельний паспорт оформлений на відповідачку формально, так як право власності на будинок до якого планувалась добудова зареєстровано за нею. Вважає, що при збільшенні частки ОСОБА_4 у будинку, він по суті буде позбавлений житла та власності. Просить у позові ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_4 в суді позов підтримала, під час розгляду справи змінювала вимоги, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га призначеної для його обслуговування, а також стягнути з відповідача у її користь судові витрати, мотивуючи тим, що житловий будинок та земельна ділянка пл.0,2500га, що призначена для його обслуговування є об'єктом спільної сумісної подружньої власності, між тим, вона з сином проживають у спірному будинку, аліментів які сплачує відповідач на утримання дитини не вистачає для забезпечення нормального фізичного духовного розвитку та лікування дитини, жодної участі у вихованні сина відповідач не приймає, а тому претендує на збільшення частки у майні до 2/3 згідно ч.3 ст. 70 СК України. Окрім цього зазначила, що дитина має схильність до інших занять, часто хворіє простудними захворюваннями, однак відповідач матеріальної допомоги у придбанні ліків не надає, останній також жодної матеріальної участі у підготовці сина до початку навчального року не приймав. Що стосується вимог відповідача про визнання за ним права власності на будівельні матеріали вартістю 22 555 грн. вважає такі безпідставними та надуманими, оскільки останній жодної участі у придбанні будматеріалів та закладенні фундаменту не приймав. У задоволенні позову ОСОБА_3 просить відмовити.

Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_3 та відмову у позові ОСОБА_4.

За положенням ст. 3 ч.1, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном.

Згідно із ч.3 ст. 368, ч.2 ст.370 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 60, 61, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із пояснень в суді сторін, матеріалів справи, видно що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 25.09.1999 року у Коропузькій сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №8, мають сина ОСОБА_14., ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір»ю (а.с.8,66).

З пояснень сторін, із копії договору купівлі-продажу реєстровий №1-1319 посвідченого 23.08.2001р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко О.І., із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23566736, копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 12.08.2010р. видно, що сторони у шлюбі набули житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку пл. 0,2500 га призначену для обслуговування цього будинку (т.1 а.с. 70, 74, 111-120).

Із матеріалів оглянутих в судовому засіданні інвентаризаційної та реєстраційної справи КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» убачається, що будинок по АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4

Із копій паспортів, довідки сільської ради № 586 від 17.12.2014р. убачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_14 зареєстровані в будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 6,79,82).

Виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 придбали за спільні кошти житловий будинок на АДРЕСА_1 та набули земельну ділянку призначену для його обслуговування під час перебування у зареєстрованому шлюбі (з 25.09.1999р. по 20.06.2012р.), означене майно є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Обставини того, що житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельна ділянка пл.0,2500 га, що призначення для його обслуговування є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, сторонами по справі визнаються і не оспорюються.

Відповідно до висновку №266/267/268 від 17.07.2015р. судової інженерно-технічної експертизи, встановити можливі варіанти реального поділу будинку між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 технічно не можливо, а відповідно і земельної ділянки, що призначена для обслуговування цього будинку.

Сторони просять про виділення ідеальних часток у спірному майні.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі не вчинення таких дій, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

З огляду на аналіз вищенаведених доказів у сукупності з матеріалами справи, суд доходить висновку про визначення ідеальних часток ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у житловому будинку з господарською будівлею, що на АДРЕСА_1. та земельній ділянці площею 0,2500 га, що призначена для обслуговування цього будинку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 12.08.2010р. із визначенням по ? ідеальної частки за кожним в цьому майні без його реального поділу та залишає таке майно у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Із оглянутих в судовому засідання матеріалів цивільної справи №2-646/2012р., рішення Городоцького районного суду від 20.06.2012р. (т.1 а.с.67) убачається, що з ініціативи ОСОБА_4 шлюб між нею та відповідачем розірвано з мотивів того, що між сторонами існують непорозуміння, часто виникають сварки, як наслідок вони з 2007 року припинили шлюбні відносини між собою та ведення спільного господарства.

ОСОБА_4, після розірвання 20.06.2012р. шлюбу із ОСОБА_3, звернулась із заявою до виконавчого комітету Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області за наслідками розгляду якої останній прийняв 10.08.2012р. рішення №43 про надання дозволу на реконструкцію житлового будинку, що на АДРЕСА_1, а 14.06.2013р. рішенням №19, надав ОСОБА_4 дозвіл на добудову цього ж будинку, про що видно із оглянутого в судовому засіданні будівельного паспорта на добудову житлового будинку (копія т.1 а.с.15-27, 75-77, т.2 а.с.39).

20.06.2013р. відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Городоцької РДА, на замовлення, виготовлено та 20.06.2013р. видано забудовнику ОСОБА_4 будівельний паспорт добудови житлового будинку по АДРЕСА_1.

Із свідчень ОСОБА_7 в суді убачається, що сторони по справі часто сварились між собою, як наслідок з 2007 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, що одразу після розірвання 20.06.2012р. шлюбу, ОСОБА_4 звернулась до виконавчого комітету про надання дозволу на добудову житлового будинку, а 20.06.2013р. виготовила будівельний паспорт, після чого розпочала роботу по закладенні фундаменту.

Із свідчень ОСОБА_8 також видно, що придбанням будівельних матеріалів та закладенням фундаменту займалась ОСОБА_4, що він як батько також допомагав їй, в тому числі і надавав кошти, що ОСОБА_3 бувало фізичною працею допомагав у закладенні фундаменту під добудову.

Про те, що фундамент закладався після розірвання шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на засоби і кошти останньої, показала в суді свідок ОСОБА_9

Отже, ураховуючи те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 2007 року перестали бути сім'єю та вести спільне господарство, що після розірвання шлюбу остання отримала дозвіл виконавчого комітету на добудову будинку та виготовила на своє ім»я будівельний паспорт, після чого за власні кошти та з допомогою родини придбала будівельні матеріали і заклала фундамент, підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали вартістю 22 555грн., з мотивів викладених у заяві та наведених ним в суді, немає.

Твердження ОСОБА_3 про те, що фундамент по суті є його власністю, так як будматеріали, що придбані для закладення такого придбані ним за його особисті кошти, суд з огляду на пояснення сторін в суді, свідчення ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9, інші матеріали справи, оцінює як необґрунтовані.

Суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що фундамент закладався після розірвання шлюбу і це робила ОСОБА_4 з родиною, оскільки такі мають підтвердження рішенням суду від 20.06.2012р. про припинення стосунків сторонами та ведення спільного господарства ще з 2007р., іншими матеріалами справи з яких видно, що дозвіл на добудову житлового будинку та виготовлення будівельного паспорта на ім»я ОСОБА_4, мало місце після розірвання шлюбу останньої з ОСОБА_3

Суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_11 про те, що на прохання ОСОБА_3 перевозив будівельні матеріали та, що останній оплачував витрати пов'язані з їх придбанням, оскільки такі свідчення під час розгляду справи в суді, свого об'єктивного підтвердження не знайшли.

Представлені ОСОБА_3 довідки №32 та №9355 від 17.09.2014р. про місце праці та заробіток в 2014р., який склав за 6-ть місяців 14 553 грн.22 коп. (а.с.13,14) не є належним і допустимим доказом того, що такі коштів були потрачені власне на придбання будівельних матеріалів для закладення фундаменту, що при будинку по АДРЕСА_1

Інших доказів на підтвердження того, що будівельні матеріали на фундамент придбані ОСОБА_3, і за власні кошти, останнім не подано, в суді не здобуто.

Та обставина, що ОСОБА_3 бувало допомагав працею у закладенні фундаменту під добудову будинку, не дає підстав для задоволення його вимог про визнання права власності на будівельні матеріали які були використані на будівництво добудови до будинку вартістю 22 555грн.

Більше того, як убачається із пояснень сторін в суді, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_7, інших матеріалів справи, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з 2007р. існують непорозуміння, як наслідок останній з липня 2014р. в будинку за місцем своєї реєстрації не проживає, що також стверджується розпискою ОСОБА_3 на ім'я начальника Городоцького РВ від 14.07.2014р. (т.2 а.с.30).

Про те, що між сторонами по справі виникали сварки до і після розірвання 20.06.2012р. шлюбу, свідчать також оглянуті в судовому засіданні висновки ЖЄО № 1524, 1522 від 14.05.2014р. та ЖЄО №3818 від 05.11.2014р. Городоцького РА складені за наслідками розгляду звернень ОСОБА_4 щодо неправомірної поведінки ОСОБА_3.

За наведеного, підстав вважати, що при тривалих непорозуміннях та припиненні з 2007р. ведення спільного господарства, а також виготовленні після розірвання шлюбу ОСОБА_4 будівельного паспорта добудови будинку, позивач за власні кошті придбав будматеріали і заклав фундамент під добудову, у суду немає.

Отже позивач не надав належних доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування тих обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині визнання права власності на будівельні матеріали вартістю 22 555грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали які були використані на будівництво добудови до будинку вартістю 22 555 грн., суд враховує і ту обставину, що визнання права власності на будівельні матеріали, в судовому порядку ЦК України, не передбачено.

Так, відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18.11.2015р. у справі №6-388/цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України і не погодитись з такою позицією у суду немає підстав.

ОСОБА_3 не надано, а в суді не здобуто доказів на підтвердження того, які саме будівельні матеріали і їх кількість були придбані позивачем для закладення фундаменту під добудову.

Більше того, будівельні матеріали - це різні за складом, структурою, формою та властивостями речовини, застосовувані безпосередньо для будівництва споруд або для виготовлення з них збірних елементів на спеціалізованих підприємствах (пісок, гравій, щебінь, інше).

Споруда - будівельна система (нерухома штучна структура), пов'язана з землею, яка створена з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання будівельно-монтажних робіт.

Конструктивні елементи споруди - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування.

Фундамент належить до конструктивних елементів житлового будинку.

ОСОБА_3 просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що були використані для закладення фундаменту, які за своєю суттю на сьогодні складають конструктивний елемент будинку.

Суд відмовляє ОСОБА_4 у збільшенні її частки у спірному майні до 2/3 з огляду на положення ч.3 ст. 70 СК України та відповідно відмовляє у задоволенні вимог щодо визнання за нею права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га призначеної для обслуговування цього будинку з огляду на наступне.

Так, за положеннями ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Позивачка не надала суду жодних доказів про те, що відповідач не виконував і не виконує рішення Городоцького районного суду Львівської області про стягнення з нього аліментів на сина в розмірі 1/4 частки його заробітку.

У позові так і суді позивачка вказує, що аліментів які сплачує відповідач не вистачає для забезпечення нормального фізичного духовного розвитку та лікування сина, що дитина додатково займається, часто хворіє та потребує витрат на оздоровлення і відпочинок біля моря.

Між тим, доказів про те, що син окрім шкільних занять, навчається додатково, або ж що він хворів і позивачка, у зв'язку з цим мала додаткові витрати, нею не надано, судом не здобуто.

Окрім цього, з пояснень сторін в суді, матеріалів справи видно, що шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірваний 20.06.2012р. з ініціативи позивачки з мотивів припинення з 2007 року шлюбних відносин та ведення спільного господарства, що з позовом про стягнення аліментів у якому просила ? частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно на утримання дитини, звернулась у серпні 2014р.

Згідно довідки ВДВС Городоцького РУЮ Львівської області №441 від 09.12.2015р., заборгованості по сплаті аліментів згідно в/л №2/441/555/2014 від 05.09.2014р., ОСОБА_3, немає (т.2 а.с.69).

З вимогами про збільшення розміру аліментів чи стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, або ж в усному порядку про матеріальну допомогу у підготовці дитини до початку навчального року, позивачка до відповідача не зверталась, про що не заперечила в суді.

Таким чином фізичний та духовний розвиток сина сторін, з урахуванням розміру аліментів, які відповідач сплачує на його утримання - забезпечується, відповідно відсутні передбачені ч.3 ст. 70 СК України підстави для збільшення частки позивачки у праві власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно коментованої ст. 70 СК України, сторона, яка просить суд про зменшення розміру частки другого з подружжя, має доказати не тільки існування обставин, на підставі якої ґрунтується така вимога, а й довести, що частка другого з подружжя має бути дещо зменшена.

Інших, заслуговуючих на увагу інтересів дитини, які б з врахуванням цих інтересів могли бути підставою для збільшення частки позивачки, впродовж розгляду справи, суду не надано.

З врахуванням наведеного, правові підстави для збільшення частки позивачки у праві власності на спірне майно з врахування того, що з нею проживає син, відсутні.

Відмовляючи у позові ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. та 2/3 частини земельної ділянки відповідно, суд враховує і ту обставину, що спірний житловий будинок складається з двох кімнат, загальна площа будинку складає 37кв.м., а житлова 21.9 кв.м, а відтак при збільшенні частки позивачки, суд по суті позбавить відповідача житла та права власності.

Про те, що ОСОБА_3 іншого житла немає, тимчасово проживає у будинку близьких родичів який складається із 2-ох кімнат, де окрім нього в цьому будинку зареєстровані і проживають четверо осіб, стверджується свідченнями ОСОБА_12, а також Актом фактичного проживання № 153 від 05.10.2015р. складеного комісією Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області (т.2 а.с.35).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №266/267/268 від 17.07.2015р. дійсна (ринкова) вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 складає 47 409грн., а земельної ділянки пл.0,2500 га - 113 775 грн. (т.2 а.с.3-13).

Отже, ураховуючи вартість спірного майна, ціну заявлених кожним із сторін вимог, положення ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 слід стягнути у користь держави 1636 грн. 88 коп. судового збору.

Суд не вирішує питання розподілу витрат за проведення експертизи, оскільки вимоги про реальний поділ будинковолодіння і земельної ділянки, за клопотанням позивача ОСОБА_3 від 25.11.2015р., ухвалою суду залишено без розгляду (т.2 а.с.61, 61, 70,71).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 57, 159, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати неподільні речі - житловий будинок з господарською будівлею, що на АДРЕСА_1. та земельну ділянку площею 0,2500 га, що призначена для обслуговування цього будинку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 12.08.2010р., визнавши по ? ідеальної частки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в цьому майні за кожним, без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - відмовити.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га призначеної для обслуговування цього будинку згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 12.08.2010р., що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь УДКСУ у Городоцькому районі Львівської обл. (р/р 0076, , банк отримувача - ГУ ДКСУ у Львівській обл., МФО 825014) 1 636 грн. 88 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів.

С у д д я : П.Ф. Українець