14 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення апеляційного суду Запорізької області від
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ ZPMWGK00000456, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26 травня 2025 року.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором
07 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 74,10 кв. м., житловою площею 48,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
м. Мелітополь, Запорізька область. Вказане майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 131 000 грн.
У зв'язку з порушеннями зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 21 лютого 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 23 367,63 дол. США, яка складається з: 21 346,56 дол. США - заборгованість за кредитом, 1 721,56 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 109,20 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 190,31 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Ураховуючи викладене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2005 року
№ ZPMWGK00000456, в розмірі 23 367,63 дол. США, що за курсом
8,83 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 лютого 2014 року становить 206 336 грн 17 коп., звернути стягнення на квартиру загальною площею 74,10 кв. м., житловою площею 48,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 липня

2015 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 3695, на трикімнатну квартиру, загальною площею 74,71 кв. м., житловою площею 48,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності, для погашення боргових зобовʼязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 07 червня 2005 року № ZPMWGK00000456 в розмірі: 21 346,56 дол. США - заборгованість за кредитом,

1 721,56 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 109,20 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 4 185 грн 93 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Визначено спосіб звернення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Визначено ціну предмета іпотеки для його подальшого продажу за оцінкою, визначеною субʼєктом оціночної діяльності в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Надано ПАТ КБ «ПриватБанк» право на отримання витягів з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, подання та отримання в установах, підприємствах, організаціях документів (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідок) необхідних для продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

м. Мелітополь, Запорізька область та належить на праві власності

ОСОБА_4 та реєстрацією правочину купівлі-продажу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від

15 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Звертаючись до суду касаційної інстанції з скаргою представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. на обґрунтування останньої посилалась на те, що висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог в частині виселення та відмову в їх задоволенні з цих підстав є необґрунтованими та незаконними, оскільки суд апеляційної інстанції допустився порушення норм процесуального права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 було укладено договорів іпотеки на підставі якого останній передав в іпотеку квартиру загальною площею 74,10 кв. м., житловою площею 48,40 кв. м., яка розташована за адресою: пр. АДРЕСА_1.

Однак зазначена квартира, як предмет іпотеки не є єдиним житлом відповідача.

Відповідач ОСОБА_6 як власник предмету іпотеки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 79). На час розгляду справи продовжує бути зареєстрованою за цією адресою (а. с. 88, 90).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За правилами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом ст. ст. 9, 109 ЖК України виселенню підлягають особи, які проживають у жилому приміщенні.

Однак позивачем не доведено порушення його прав, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб - шляхом виселення.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що в спірній квартирі ОСОБА_4 та члени його сімʼї не зареєстровані, а сам факт проживання в квартирі не підтверджений належними та допустимими доказами, тому враховуючи вищевикладене суд надав належну оцінку матеріалам справи, оцінив кожен доказ окремо, та в їх сукупності, ухвалюючи рішення дотримався вимог встановлених ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік