АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/7089/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16636/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів -Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», ОСОБА_4 про вчинення договору під впливом обману, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, вважаючи що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про вчинення договору під впливом обману, відшкодування збитків та моральної шкоди та просила суд визнати вчинення договору № ЕД-1-70/13 від 6 грудня 2013 року під впливом обману, стягнути з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на її користь 274 000 грн. збитків у подвійному розмірі, що завдані ОСОБА_3 у зв'язку із вчиненням договору № ЕД-1-70/13 від 6 грудня 2013 року, стягнути з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на її користь моральну шкоду в розмірі 5500 грн. та судові витрати.

В подальшому позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_4, а саме на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 Саксаганського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяє забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. При цьому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності у одного з відповідачів того нерухомого майна, на яке вона просить накласти арешт.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки суд першої інстанції, врахувавши зміст позовних вимог, дійшов правильного висновку, що позивачем необґрунтовано та не наведено достатніх обставин та підстав для накладення арешту на майно відповідачів, необхідності вжиття судом саме такого заходу, та наявності підстав вважати, що невжиття цього заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді