Справа №577/1011/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1114/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання -

головуючої - Лузан Л.В.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон"

про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а :

25 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів", просила стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на її користь 12800 грн.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як на підставу для задоволення позову ОСОБА_3 посилалась на те, що 25 січня 2016 року під впливом реклами звернулася до представника ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", який знаходився у м. Ромни Сумської області, з метою укласти договір фінансового лізингу. Згідно тексту договору повинна була отримати автомобіль марки "Джеллі СК" вартістю 128000 грн., яка еквівалентна 24830 доларів США, з пропозицією розстрочки платежів на 60 місяців.

Договір був надрукований на багатьох аркушах з додатком, тому вона його не підписала на останньому аркуші, щоб вивчити всі питання.

Але під впливом представника відповідача, який надав їй невірну інформацію, 25 січня 2016 року вона через ПАТ КБ "Приватбанк" перерахувала на зазначений представником відповідача рахунок в АТ "Райффайзенбанк "Аваль" 12800 грн., хоча у проекті договору був вказаний інший рахунок і інший банк отримувача, ніж у платіжному дорученні.

Наступного дня звернулася до юриста, який, вивчивши документи, повідомив їй, що автомобіль вона не отримає, тому що договір складений таким чином, щоб вона постійно сплачувала платежі.

26 січня 2016 року їй зателефонувала представник відповідача і запросила її приїхати у м. Ромни. Під час зустрічі представник ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" вручила їй новий додаток до договору, де вже було зазначено, що платежі привязуються до курсу долара. Позивачка зазначала, що відмовилась отримувати названий додаток до договору і заявила, що не бажає підписувати цей договір.

Після цього звернулася з офіційною заявою до відповідача з проханням повернути належні їй грошові кошти, оскільки договір не відбувся. Одночасно зазначила номер особистого рахунку, на який необхідно перерахувати вказану суму. Однак до теперішнього часу грошей не отримала.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах та належної правової оцінки зібраних у справі доказів. Постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що 25.01.2016 р. між ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_3 був укладений договір фінансового лізингу № 003577. Проте, колегія суддів вважає, що названий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що під час першої бесіди з представником відповідача вона попросила представника надати їй текст договору з метою його вивчення разом з членами сімї в домашніх умовах та необхідністю порадитись з юристом. Проте, представник відповідача їй заявила, що текст договору вони віддають тільки у випадку укладення договору, а тому запропонувала їй ознайомитись з договором і якщо він її влаштовує, то підписати договір.

Крім того, представник відповідача зразу ж запропонувала їй заплатити 12800 грн., надавши їй відповідне платіжне доручення, посилаючись на те, що названа сума сплачується за роботу, повязану з укладенням договору. Позивачка зазначила, що представник відповідача переконала її в необхідності сплати 12800 грн. ще й тим, що у тексті договору показала їй зміст п.1.1 та 8.2.1."а", у яких зазначено, що "комісія за організацію" це одноразова плата Лізингоодержувачем Лізингодавцю за перевірку, підготовку документів для оформлення даного Договору …". За таких обставин, як зазначила позивачка, вона вимушена була ще до укладення (підписання) договору сходити у відділення банку і заплатити 12800 грн.

Після оплати названої суми її ознайомили зі змістом договору, деякі умови договору викликали у неї сумнів у їх вигідності, вона вагалася, хотіла поспілкуватись з юристом, але представник відповідача переконував її у вигідності для неї умов договору.

Позивачка посилалась на те, що має середню спеціальну освіту, все життя проробила вихователем музики, а тому не має достатнього життєвого досвіду та освіти, щоб за короткий строк не тільки прочитати, а й зрозуміти всі умови договору та оцінити їх з точки зору вигідності для себе, тобто зважити усі вигідні та невигідні умови договору та прийняти остаточне рішення щодо його укладення.

Поспілкувавшись з представником відповідача, вона зі слів представника зрозуміла, що зміст договору вона зможе взяти з собою додому тільки у разі підписання договору, а тому, коли представник відповідача запропонувала їй підписати кожну сторінку двох примірників договору, а також підписати договір у двох примірниках вцілому, вона зробила для представника вигляд, що погодилась, почала підписувати кожну сторінку, але умисно, свідомо, потайки від представника відповідача не підписала договір у тому місці, де зазвичай ставиться підпис у разі укладення договору, тобто під текстом договору.

Позивачка пояснила, що таким чином вона заволоділа текстом договору. Приїхавши додому, вона поспілкувалась з юристом, який їй у доступній формі пояснив всі умови договору і вона зробила для себе висновок про те, що вони вкрай для неї невигідні.

Наступного для їй зателефонувала представник відповідача і попросила зявитись до неї в офіс. Коли вона приїхала, то представник відповідача вручила їй інший текст (з іншими умовами) додатку № 1 до договору, а також звернула її увагу на те, що вона помилково не підписала договір і запропонувала підписати. Позивачка відповіла, що підписувати договір не буде, оскільки умови договору її не влаштовують. При цьому вона забрала екземпляр договору, який після їх першої зустрічі залишився у представника відповідача.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції надала колегії суддів для огляду два примірника тексту договору.

При їх огляді колегія суддів встановила, що два примірника одного і того ж тексту договору заповнені шариковою ручкою, містять на останній сторінці "мокрі" печатки ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", (тобто є двома оригіналами одного й того ж договору і не є ксерокопіями). Внизу кожної сторінки двох примірників договору містяться підписи представника відповідача і позивачки, проте в названих двох примірниках договору відсутні підписи ОСОБА_3 на останній, тобто 12-й сторінці договору, у розділі "місцезнаходження, реквізити та підписи сторін", а саме у тому розділі, у якому сторони мають ставити свої підписи у разі укладення договору.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції було задоволено клопотання позивачки і долучено до матеріалів справи ксерокопії першої і дванадцятої сторінок як одного примірнику оригіналу договору, так і ксерокопії першої і дванадцятої сторінки другого примірнику оригіналу договору.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів вважає переконливими доводи позивачки про те, що вона свідомо, умисно не підписала запропоновані їй для підпису два примірники договору і що ці обидва примірники договору в даний час знаходяться у ОСОБА_3

Колегія суддів також вважає, що сам по собі факт сплати позивачкою 12800 грн. з достовірністю не свідчить про те, що вона їх сплатила на виконання укладеної угоди.

Враховуючи, що названу суму позивачка сплатила 25.01.2016 р., тобто у перший день спілкування з представником відповідача, і в цей же перший день свідомо, потайки від представника відповідача, не підписала жоден примірник договору, датованого 25.01.2016 р., виглядають переконливими доводи позивачки про те, що спірну суму вона заплатила у звязку з тим, що представник відповідача надав їй невірну інформацію щодо правової природи цієї суми з посиланням для переконливості своїх слів на п.1.1 та 8.2.1."а" договору, у яких зазначено, що "комісія за організацію" повязана з підготовкою та укладенням цього Договору.

Заява позивачки від 25.01.16 р. про те, що вона "прочитала та зрозуміла умови Договору фінансового лізингу, в повному обсязі та коректно отримала інформацію від менеджера-консультанта" не спростовує доводів позивачки, оскільки на час підписання названої заяви вона сприймала пояснення представника відповідача саме таким чином, а потім, після консультації з юристом, зрозуміла, що надана їй інформація була неправдивою ( ас. 33).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України приймала заходи для розяснення ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" його права та обов'язки, а також використала всі передбачені процесуальним законодавством можливості для перевірки доводів апеляційної скарги позивачки та заперечень на апеляційну скаргу відповідача.

Перевіряючи доводи відповідача про те, що Договір фінансового лізингу №003557 укладений у письмовій формі, а також інформацію відповідача, викладену в адресованому позивачці листі про те, що "факт укладення договору було зафіксовано камерою спостереження, а також було зафіксовано факт викрадення договору", колегія суддів 06 липня 2016 року протокольною ухвалою запропонувала ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" у наступне судове засідання надати (надіслати) суду апеляційної інстанції належним чином завірену ксерокопію спірного договору № 003557 від 25 січня 2016 року з додатками до нього та матеріали відео спостереження, на яких зафіксовані події щодо укладення з позивачкою спірного договору ( ас. 34, 89).

В матеріалах справи наявні докази про отримання ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" названої протокольної ухвали, проте зазначені матеріали до апеляційного суду не надійшли.

Відповідно до ст. 203 ЦК України 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 208 ЦК України 1. У письмовій формі належить вчиняти 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частинами 1 і 2 ст. 207 ЦК України, зокрема, передбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 11 ЦПК України передбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх доводів про укладення сторонами Договору фінансового лізингу № 003557 у письмовій формі, як це передбачено ст. 208 ЦК України. В той же час позивачка надала колегії суддів для огляду оригінали двох примірників договору №003557, у яких відсутні підписи позивачки під текстом договору.

Крім того, пояснення позивачки щодо подій 25 січня 2016 року та її свідомі, умисні дії, які були направлені на не підписання договору, свідчать про те, що в цей день і у наступні дні у неї було відсутнє волевиявлення на підписання зазначеного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 27 та 28 січня 2016 року позивачка надіслала заяви ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" з проханням повернути їй 12800 грн., які були помилково нею сплачені, так як договір між ними "не відбувся" (ас. 14, 15). Названі заяви відповідач залишив без задоволення.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що заявлений у справі позов підлягає задоволенню.

З ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" підлягає стягнення на користь ОСОБА_3 12800 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" підлягають стягненню 1157 грн. 52 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_3 12800 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" 1157 грн. 52 коп. судового збору в дохід держави за наступними реквізитами: код бюджетної класифікації доходів 22030101, рахунок 0002, одержувач УК у м. Сумах (м. Суми), 22030001, банк одержувача ГУДКСУ у Сумській області, , МФО 837013. Призначення платежу: *;101;;Судовий збір, за позовом ОСОБА_3, Апеляційний суд Сумської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.