Апеляційний суд Житомирської області
Справа №292/175/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кулик П.О.
Категорія 30 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, «Моторне (транспортне) страхове бюро України», приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, «Моторного (транспортне) страхового бюро України», ПАТ «Українська екологічна страхова компанія». В позові просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти в сумі 243 402,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля, який належить ОСОБА_2

Після подання позову, представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Просив вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_2, яке за ним зареєстроване в межах суми позову та заборонити уповноваженим органам і особам вчиняти будь-які дії, повязані з його відчуженням та перереєстрацією права власності на це майно.

Заяву обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 може здійснити відчуження майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено. Накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_2 в межах суми позову в розмірі 243 402,57 грн., яке за ним зареєстроване, та заборонено уповноваженим органам або особам вчиняти будь які дії, повязані з його відчуженням та перереєстрацією права власності на це майно.

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди належним йому автомобілем, за участю якого сталася пригода, керував не він, а ОСОБА_3 Тому застосування по відношенню до нього заходів забезпечення позову вважає необґрунтованим.

Крім того, представником позивача не надано доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до розяснень, що містяться у п., п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та інших про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 243 402,57 грн., завданої йому внаслідок зіткнення транспортних засобів, тобто джерел підвищеної небезпеки, власником одного з яких є ОСОБА_6

За позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження по справі.

З'ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, котрий звернувся з такою заявою, позовним вимогам, а також встановивши, що між сторонами дійсно виник спір і дійшовши висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовано постановив ухвалу про забезпечення позову, задовольнивши заяву представника позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність забезпечення позову.

Ухвала постановлена з додержанням вимог закону, передбачених законом підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Відтак, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді