Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Білдгрупменеджмент» про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_1, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що 15 серпня 2013 року між нею та приватним підприємством «Білгрупменеджмент» (далі - ПП «Білгрупменеджмент») укладено договір про резервування квартири № КМ2/1-4-17, за умовами якого за ОСОБА_1 закріплена квартира АДРЕСА_1, в якості оплати за квартиру згідно договору купівлі-продажу ПП «Білгрупменеджмент» зобов'язалось прийняти пакет іменних дисконтних звичайних облігацій серії D у кількості 711 штук за ціною 767 грн 03 коп. без ПДВ за штуку, на суму 545 358 грн 33 коп., з порядковими номерами 89 включно, емітентом яких є ПП «Білгрупменеджмент».

22 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент» (далі - ТОВ «ФордонЕсте Менеджмент»), що діє від імені та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група», за участі торговця цінними паперами товариства з обмеженою відповідальністю «Про Капітал Сек'юрітіз» (далі - ТОВ «Про Капітал Сек'юрітіз»), укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ‑1519/13, згідно якого ОСОБА_1 придбала цінні папери - іменні, бездокументарні, цільові облігації серії D, емітовані ПП «Білгрупменеджмент», номінальною власністю 379 грн 81 коп. у кількості 711 штук за ціною 767 грн 03 коп. за один цінний папір. Загальна вартість цінних паперів склала 545 358 грн 33 коп.

20 червня 2014 року ОСОБА_1 виконала зобов'язання з оплати цінних паперів, у зв'язку із чим 27 червня 2014 року ТОВ «Фордон Есет Менеджмент» зарахувало цінні папери на її рахунок, що відкритий нею у депозитарній установі - ТОВ «Капітал Сек'юрітіз».

18 грудня 2014 року позивач здійснила списання облігацій серії D у кількості 711 штук на рахунок у цінних паперах ПП «Білгрупменеджмент».

04 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою виконати зобов'язання за договором про резервування квартири № КМ2/1-4-17 від 15 серпня 2013 року та надати їй інформацію про загальну площу квартиру, для того щоб вона здійснила кінцевий розрахунок з ПП «Білгрупменеджмент» на підставі даних первинної інвентаризації квартири.

Однак відповідач відмовився надавати позивачу необхідні документи для оформлення ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки з моменту підписання договору резервування квартири № КМ2/1-4-17 від 15 серпня 2013 року змінився курс долара США, у зв'язку із чим ринкова вартість квартири зросла, а тому позивач має здійснити доплату вартості квартири.

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою прийняти документи, визначені проспектом емісії облігацій з метою виконання процедури погашення, проте відповідач відмовився реєструвати її звернення.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача надати їй акт приймання-передачі житлового приміщення, акт огляду об'єкта нерухомості завірені відповідачем копії договору суборенди землі від 31 березня 2008 року, угоду про внесення змін до договору про суборенду від 22 березня 2012 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Указаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1858цс15, яка відповідно до положень ст. 360‑7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

ОСОБА_1 виконала свої грошові зобов'язання за договором резервування квартири від 15 серпня 2013 року, повністю сплативши вартість, установлену вказаним договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва.

Однак у позивача право власності на спірну квартири не виникло.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права яка підлягає застосуванню, обґрунтовано виходив із того, що у відповідності до вимог ст. 392 ЦК України ОСОБА_1 не доведено, що вона є власником спірного нерухомого майна, й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності, а ст. 331 ЦК України не передбачено таких спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними і не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

О.В. Попович