У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року, додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що внаслідок неналежно наданої медичної допомоги та протиправної відмови в наданні належної медичної допомоги лікарями комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (далі - КУ «ЗОКЛ») передчасно померла його мати - ОСОБА_4, життя якої можливо було продовжити ще на значний проміжок часу. Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з КУ «ЗОКЛ» на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій лікарів, безпідставного призначення його матері лікарського терапевтичного засобу «Україн», у розмірі 16 786 грн 80 коп., а також моральну шкоду, яку він оцінив у 50 тис. грн.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з КУ «ЗОКЛ» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 16 786 грн 80 коп., моральну шкоду в розмірі 35 тис. грн та вартість судово-медичної експертизи в сумі 14 604 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2014 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Доповнено рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року наступною частиною:

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з КУ «ЗОКЛ» судові витрати за надання правової допомоги адвокатом у суі 7 250 грн, витрати позивача на залучення у якості консультантів - фахівців в галузі судової медицини ТОВ «Мібі-Лекс» на загальну суму у розмірі 1 700 грн, а також судових збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 780 грн, а усього стягнуто 9 730 грн. У решті частини заяви відмовлено.

Останньою ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2014 року залишені без змін.

У касаційній скарзі КУ «ЗОКЛ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії лікарів, призначення та застосування препарату «Україн» хворій ОСОБА_4 під час її лікування в обласному центрі клінічної імунології та алергології КУ «ЗОКЛ» протягом 2009-2010 років було необґрунтованим, оскільки належним чином не було підтверджено діагноз «імунодефіцитний стан»; доказам, поданим сторонами, надана належна правова оцінка, що знаходиться у причинному зв'язку з наслідками та завдали позивачу шкоди.

Стягуючи на відшкодування моральної шкоди суму 35 тис. грн, суд виходив з того, що при лікуванні ОСОБА_4, зокрема при проведенні обстежень та встановленні діагнозів, вирішення можливості повторного оперативного втручання в січні-лютому 2010 року, призначенні лікарського препарату «Україн», встановленні діагнозу, мало місце неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_4 лікарями КУ «ЗОКЛ» та їх недбалість, в результаті чого передчасною смертю матері позивачу завдано моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судами установлено, що з 12 жовтня до 26 жовтня 2009 року мати позивача - ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в умовах стаціонару у відділенні нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» з діагнозом кістозна пухлина лівої лобової області.

16 жовтня 2009 року проведена операція з видалення пухлини, яка під час гістологічного дослідження була класифікована як метастатична.

З 6 листопада до 3 грудня 2009 року хвора перебувала на лікуванні в обласному центрі клінічної імунології та алергології КУ «ЗОКЛ», де проходила курс терапії із застосуванням лікарського препарату «Україн». Встановлений діагноз: імунодефіцітний стан, змішана форма.

ОСОБА_4 виписана з лікарні 4 грудня 2009 року. Перед випискою їй було зроблено МРТ-обстеження органів малого тазу, обстеження головного мозку не здійснювалось.

18 січня 2010 року ОСОБА_4 госпіталізована до обласного центру клінічної імунології та алергології на базі КУ «ЗОКЛ» з діагнозом «імунодефіцитний стан», паранеопластична форма.

29 січня 2010 року ОСОБА_4 відпустили додому з лікарні на період вихідних днів у стані середньої тяжкості.

31 січня 2010 року ОСОБА_4 каретою швидкої допомоги була доставлена в КУ «ЗОКЛ» та у зв'язку з різким погіршенням стану доставлена до блоку інтенсивної терапії та реанімації відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ».

1 лютого 2010 року ОСОБА_4 було проведено контрольне МРТ-обстеження головного мозку. За поясненнями позивача, він наполягав на проведенні повторної операції.

2 лютого 2010 року лікарі-нейрохірурги відповідача відмовилися від повторного оперативного втручання, посилаючись на його недоцільність з огляду на стан хворої та наявність численних метастаз у головному мозку.

4 лютого 2010 року лікарями блоку інтенсивної терапії та реанімації відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_4 зроблено ін'єкцію лікарського препарату «Україн», після чого остання ввійшла в коматозний стан, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до висновку експерта № 584/11 Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України», а також висновку спеціаліста від 20 березня 2013 року № 18/12 ОСОБА_6, з залученням спеціалістів: - в галузі клінічної імунології ОСОБА_7 (завідувач кафедри клінічної імунології та алергології Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Міністерства охорони здоров'я України), що має стаж роботи за фахом «клінічна імунологія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, доктор медичних наук, професор; - в галузі нейрохірургії ОСОБА_9 (доцент кафедри нейрохірургії Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Міністерства охорони здоров'я України), що має стаж роботи за фахом «нейрохірургія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, кандидат медичних наук; - в галузі онкології ОСОБА_10 (старший науковий співробітник Національного інституту раку Міністерства охорони здоров'я України), що має стаж роботи за фахом «онкологія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, кандидат медичних наук.), яким було проведено комплексний аналіз, як копій медичної документації на ім'я ОСОБА_4, яка є невід'ємною складовою висновку експерта № 584/11, так і обґрунтованість положень підсумкової частини висновку, за яким:

1, 2, 3, 4, 5, 6. Згідно «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим із гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 червня 2008 року за № 317: «...Пацієнти з уперше виявленими та рецидивами ГПВМ (гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку) підлягають стаціонарному обстеженню і хірургічному лікуванню у нейрохірургічному відділенні. Подальше променеве, хіміотерапевтичне, відновне та симптоматичне лікування проводиться у спеціалізованих онкологічних, соматичних відділеннях та хоспісах за призначенням... Лікування. Хворі із ГПВМ підлягають комбінованому лікуванню (хірургічне, променеве, хіміотерапевтичне, відновне, симптоматичне)... основним методом лікування ГПВМ є хірургічний... КТ (МРТ) контроль проводиться в наступні 1-2 дні після операції з метою визначення повноти або об'єму видалення пухлини... Наступне медикаментозне лікування включає протинабрякову, дегідратаційну, протисудомну, антибактеріальну та симптоматичну терапію... Контрольні КТ (МРТ) дослідження кожні 3-6 місяців.».

Відповідно до наданих матеріалів у гр. ОСОБА_4 мало місце об'ємне (метастатичне) утворення (метастаз рака) лівої середньо-лобної ділянки, з приводу чого їй була виконана операція 16 жовтня 2009 року, але не проведене контрольне нейровізуалізуюче дослідження (КТ, МРТ), яке регламентоване вказаними клінічними протоколами, що не дозволяє визначити обсяг видалення об'ємного утворення під час оперативного втручання.

В подальшому ОСОБА_4 в 2009 та 2010 роках проходила курси лікування в алергологічному відділенні КУ «ЗОКЛ», в якому, окрім онкологічного захворювання, їй виставлявся діагноз: «імунодефіцитний стан», що не було підтверджено імунологічними дослідженнями. Тобто цей діагноз не був обґрунтованим, а лікування онкологічних хворих в алергологічному стаціонарі не передбачено вище вказаними клінічними протоколами.

Імунотропна терапія, в тому числі і препарат «Україн», таким хворим протипоказана, оскільки може стимулювати ріст пухлини. Тобто, «... використання препарату «Україн» у ОСОБА_4.» не можна вважати «...альтернативою хіміо- чи променевої терапії в післяопераційному періоді».

7,8,9. Враховуючи стан хворої, який дозволяв хірургічне втручання, дані контрольного МРТ дослідження від 13 січня 2010 року, що вказували на наявність продовженого росту пухлини та ступінь зміщення структур головного мозку (1.1см), відсутність її інвазивного росту в структури, що відповідають за життєві функції, відсутність даних за численний метастатичний ріст, вітальних порушень та заявленого імунодефіцитного стану вважаємо, що ОСОБА_4 було показано проведення повторного оперативного втручання з метою декомпресії головного мозку.

Оскільки, насамперед, наявність значного зміщення мозкових структур є життєво небезпечним, то вчасно виконана повторна операція, не виключено, могла б зберегти життя хворої.

ІНФОРМАЦІЯ_2. Смерть хворої настала в наслідок критичних компресійно-дислокаційних змін, обумовлених об'ємним утворенням лобної долі головного мозку, яких можна було б запобігти шляхом проведення повторного хірургічного втручання. Таким чином, можна говорити про наявність прямого причинного зв'язку «...між настанням смерті ОСОБА_4 та не проведенням оперативного втручання для видалення метастазу, який був виявлений у січні 2010 року».

11.13. Дані МРТ-обстежень «... головного мозку, які містяться в електронному вигляді на лазерних дисках, «співпадають з даними, які містяться у історії хвороби стаціонарної хворої ОСОБА_4.» та відповідають даним патологоанатомічного дослідження трупа ОСОБА_4 від 13 жовтня 2010 року. Слід відмітити, що на представлених електронних носіях відсутні дані МРТ від 9 листопада 2009 року, опис якої міститься на а. № 14 відмовного матеріалу.

14. Відповідно до схеми стандартного лікування хворих на рак сечового міхура, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія» лікування може бути: 1 -хірургічним; 2 -комбінованим, яке включає передопераційне та післяопераційне променеве чи хіміотерапевтичне лікування; 3-комплексним, яке включає, окрім хірургічного, телегаматерапію та поліхіміотерапію; 4- променевим; 5- поліхіміотерапевтичним. Після хірургічного втручання такі хворі повинні знаходитися під наглядом лікаря онколога, а протипухлинне лікування (хіміо- чи променеве) призначається та проводиться під контролем відповідних спеціалістів (хіміотерапевта, лікаря-радіолога).

Із наданих матеріалів слідує, що 17 квітня 2007 року ОСОБА_4 була виконана операція «Резекция стенки мочевого пузиря», гістологічно встановлений діагноз «Низкодифференцированный переходноклеточный рак мочевого пузиря». В подальшому хвора лікувалась в урологічному відділенні в 2007, 2008 та 2009 роках.

Актом експертного контролю якості медичної допомоги від 8 квітня 2010 року № 3 встановлено, що «... Хвора прооперована у урологічному відділенні «Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» з приводу раку сечового міхура у квітні 2007 року, виконано радикальну резекцію сечового міхура. ПГЗ не знайдено, до канцер-реєстру ЗОКОД не надходило. До 2009 року хвора не лікувалася у онколога».

Отже, в наданих матеріалах відсутні дані, які б свідчили про те що ОСОБА_4 після хірургічного лікування раку сечового міхура проходила хіміотерапію та знаходилась під наглядом онколога. Тобто, її лікування не відповідало вище вказаним стандартам.

15,16. В наданих матеріалах відсутні «... письмові підтвердження будь-яких порушень хворою ОСОБА_4 лікарняного режиму протягом усього часу її лікування в КУ «ЗОКЛ» (жовтень 2009 року - лютий 2010 року)» та дані, які б свідчили, що «... мала місце письмова відмова хворої ОСОБА_4 та (або) її родичів від будь-якого (будь-яких) лікувального заходу (заходів) чи процедури (процедур), які було запропоновані фахівцями КУ «ЗОКЛ» протягом всього часу її лікування в період з жовтня 2009 року до лютого 2010 року».

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що препарат «Україн» не вказаний у стандартах лікування хворих з онкопроцессами і не значиться в протоколах надання медичної допомоги онкохворим, як альтернатива хіміо- чи промневій терапії.

Крім того, відповідно до висновку експерта від 20 квітня - 12 травня 2015 року № 111/15 року додаткової комісійної судово-медичної експертизи, проведеної державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України»:

«1-3. Як уже було зазначено в п. ІНФОРМАЦІЯ_2 підсумків «Висновку експерта» від 23 грудня 2011 року - 3 січня 2012 року № 584/11 «Смерть хворої настала внаслідок критичних компресійно-дислокаційних змін, обумовлених об'ємним утворенням лобної долі головного мозку, яких можна було б запобігти шляхом проведення повторного хірургічного втручання. Таким чином можна говорити про наявність прямого причинного зв'язку «…між настанням смерті ОСОБА_4 та непроведенням оперативного втручання для видалення метастазу, який був виявлений у січні 2010 року. Тобто «…можна вважати, що непроведення вчасного видалення пухлини у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вплинуло на перебіг захворювання, зокрема спричинило компресійно-дислокаційній зміни головного мозку, що призвели до тяжких наслідків, а саме її смерті».

У п. 1, 2, 3, 4, 5, 6 Підсумків «Висновку експерта» від від 23 грудня 2011 року - 3 січня 2012 року № 584/11 вказано, що: «…В подальшому ОСОБА_4 в 2009 та 2010 роках проходила курси лікування в алергологічному відділенні КУ «ЗОКЛ», в якому, окрім онкологічного захворювання, їй виставлявся діагноз: «Імунодефіцитний стан», що не було підтверджено імунологічними дослідженнями. Тобто цей діагноз не був обґрунтованим, а лікування онкологічних хворих в алергологічному стаціонарі не передбачено вище вказаними клінічними протоколами. Імунотропна терапія, в тому числі і препарат «Україн», таким хворим протипоказана, оскільки може стимулювати ріст пухлини. Тобто, «…використання препарату «України» у ОСОБА_4 «не можна вважати «…альтернативою хіміо - чи променевої терапії в післяопераційному періоді». Отже не виключається, що «…використання препарату «Україн» у лютому 2010 року могло призвести до погіршення стану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, причинивши тяжкі наслідки для її здоров'я». Слід зазначити, що лікування препаратом «Україн» не передбачено «Клінічним протоколом надання медичної допомоги хворим із гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 червня 2008 року за № 317».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення та додаткове рішення районного суду про часткове задоволення позову, правильно керувався ст. ст. 23, 1166-1168, 1172 ЦК України, Законом України «Основи законодавства про охорону здоров'я», ст. ст. 220, 212-214 ЦПК України та виходив із доказаності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача майнової шкоди на суму 16 786 грн 80 коп. та моральної шкоди в розмірі 35 тис. грн.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року, додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик