АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (у подальшому з заявою про уточнення позовних вимог) в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року позов задоволено: вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову, оскільки позивачем не надано доказів створення відповідачем їй перешкод у користуванні спірною квартирою.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу просив відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_4, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника в судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

_____________________________________________________

Справа № 754/12127/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8758/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 червня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 9).

У сторін по справі є спільна дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 лютого 2015 року в порядку розподілу майна, набутого за час шлюбу визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Вказане рішення суду набрало законної сили (а. с. 5-6, 7-8, 61-62).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою. З цього приводу позивач зверталася до Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про кримінальне правопорушення від 23 липня 2015 року (а. с. 15, 25, 26).

З копії паспорту вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем доведено факт перешкоджання відповідачем у проживанні позивачу в спірній квартирі.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Так, нормою ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, позивач ОСОБА_2 зверталася до Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про кримінальне правопорушення від 23 липня 2015 року з приводу перешкоджання їй ОСОБА_4 у доступі до спірної квартири (а. с. 15, 25, 26).

Відповідно норм ч. ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що порушені права позивача на користування власністю підлягають захисту шляхом вселення останньої в спірну квартиру.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що позивачем не надано доказів створення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, є безпідставними з огляду на характер спору, та спростовуються матеріалами справи, яким дана оцінка вище.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л. Д. Поливач