АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9409/15-ц Номер провадження 22-ц/786/529/16Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

18 січня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області Карпушин Г. Л., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон та виїзд дитини, яка досягла 16-річного віку за кордон без дозволу та супроводу другого батька, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Дозволено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, Ленінському районному сектору у м. Полтаві Управління державної міграційної служби України у Полтавській області, Управлінню Державної міграційної служби України в Полтавській області виготовити проїзний документ дитини для виїзду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України за межі України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України.

Дозволено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України тимчасові поїздки протягом періоду з 01.08.2015 року по 31.12.2018 року за межі України до таких країн: Греція, Грузія, Туреччина, Кіпр, Польща, Німеччина, Болгарія, Хорватія, Італія, Єгипет та Туніс з дитиною ОСОБА_4 Григорівною10.10.2006 року народження, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України за межі України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243, 60 грн. судового збору.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що вирішуючи питання стягнення судових витрат місцевий суд невірно застосував норми законодавства, в звязку з чим сума судового збору при подачі позовної заяви була стягнута з позивача не в повному обсязі, що призвело до неправильного їх розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем заявлялося дві вимоги немайнового характеру кожна з яких повинна бути оплачена судовим збором. Проте, позивачем було сплачено судовий збір лише у розмірі 243, 60 грн., як за одну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має дві вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено розмір ставок за позовну вимогу немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати 243, 60 грн. (п.1.2.).

Відповідно до п.13 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, судовий збір повинен бути достягнутий з позивача на користь держави за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі передбаченому чинним законодавством, яке діяло на момент винесення рішення.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України, та виходити з того, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно п. 41 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача ОСОБА_3 в повному обсязі судових витрат та їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон та виїзд дитини, яка досягла 16-річного віку за кордон без дозволу та супроводу другого батька повернути до Октябрського районного суду м. Полтавидля ухвалення додаткового рішення в строк до 18 лютого 2016 року.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Полтавської областіОСОБА_1

З оригіналом згідно: