Провадження № 22ц/784/171/16 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Ямкової О.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» (надалі ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та покладення зобовязань,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та покладення зобовязань, посилаючись на те, що 31 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 80МФ/2006, згідно з умовами якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 кредит у сумі 250 000,00 дол. США зі сплатою 15% річних та з кінцевим терміном повернення до 30 серпня 2013 року. Крім того, 31 серпня 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязання за даним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 отримав в іпотеку нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 64-А в м. Миколаєві, загальною площею 106,3 кв. м.

22 травня 2013 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2006 року у розмірі 428 976.17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 428 806.53 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 64-А в м. Миколаєві, загальною площею 106,3 кв. м шляхом його продажу з наданням банку всіх прав продавця.

Оскільки вказаний предмет іпотеки до цього часу не реалізований, ОСОБА_4 на підставі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» просив суд передати йому в управління зазначений вище предмет іпотеки для отримання доходів від використання майна за його цільовим призначенням з метою погашення основного зобовязання на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору 31 серпня 2006 року, а також зобовязати ОСОБА_3, на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов цього договору повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна предмет іпотеки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просив змінити мотивувальну частину рішення суду, посилаючись на те, що суд повинен був відмовити в задоволенні позову з підстав недоведеності Банком необхідності передачі іпотечного майна в управління.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 34 цього Закону визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодаржателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 31 серпня 2006 року укладено кредитний договір № 80 МФ/2006 , згідно із умовами якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит у строк до 27 серпня 2013 року та сплатити відсотки за користування ним у розмірі 15 % річних (а.с 2-3).

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 31 серпня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку належне їй на праві власності нежитлове приміщення промислового магазину «Мадонна», що розташоване за адресою:м. Миколаїв,вул. Шевченко, 64-А.(а.с. 6-8)

22 травня 2013 року рішенням Апеляційного суду Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2006 року у розмірі 428 976.17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 428 806.53 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 64-А в м. Миколаєві, загальною площею 106,3 кв. м шляхом його продажу з наданням Банку всіх прав продавця (а.с.11-12).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмету іпотеки в управління іпотекодержателя та покладення зобов'язань з підстав недоведеності позовних вимог (а.с. 36-37).

З наданих Банком документів вбачається, що на час розгляду справи предмет іпотеки, на який звернуто стягнення, за вказаною адресою не зареєстрований. Нежитловому приміщенню промислового магазину «Мадонна», що було розташоване за адресою: м. Миколаїв вул. Шевченко, № 64-А (предмет іпотеки) та нежитловому приміщенню по вул. Шевченка № 64/2 за рішенням виконкому міськради № 1015 від 28 вересня 2012 року надано одну адресу: м. Миколаїв вул. Радянська,6а. Крім того, за рішенням виконкому міськради № 1023 від 28 вересня 2012 року оформлено право власності від 5 жовтня 2012 року на ці нежитлові приміщення загальною площею 616.9 кв. м ( нежитлове приміщення промисловий магазин «Мадонна» загальною площею 106.3 кв. м та нежитлове приміщення по вул. Шевченка, № 64/2), тобто предмет іпотеки обєднаний з іншим нежилим приміщенням та виділений в окремий обєкт нерухомості з окремою юридичною адресою.

Отже, як вбачається з позовних вимог ОСОБА_4 просив передати в управління предмет іпотеки, на який за рішенням суду звернуто стягнення в рахунок заборгованості за кредитним договором. Проте, як встановлено судом на час вирішення спору, на зазначений обєкт нерухомості припинена державна реєстрація права власності, тобто предмет іпотеки не існує як зареєстрований в установленому порядку окремий виділений у натурі обєкт права власності.

За такого, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що передачі в управління підлягає нерухоме майно, яке має індивідуально визначені ознаки та зареєстровано в установленому законом порядку, а предмет іпотеки, що підлягає передачі в управління Банку, таким вимогам не відповідає, а відтак районний суд підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Між тим, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 неправомірно отримано рішення виконкому міськради щодо зміни адреси предмету іпотеки та оформлено право власності на це приміщення після його реконструкції, оскільки такі обставини не було предметом судового розгляду, а відтак суд вийшов за межі предмету доказування за заявленими позовними вимогами.

З огляду на таке, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні з виключенням такого висновку з мотивувальної частині судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що «ОСОБА_3 неправомірно отримано рішення виконкому міськради щодо зміни адреси предмету іпотеки та оформлено право власності на це приміщення після його реконструкції».

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: