Справа № 361/4062/14-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/164/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 47 25.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Приходька К.П.,
при секретарі:Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Броварського МУЮ Київської області про визнання шлюбу недійсним.

Обґрунтовувала позовні вимоги тим, що 08 жовтня 1992 року її рідна тітка ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_5, про що було зроблено актовий запис №436 відділом ЗАГСу Броварського міськвиконкому Київської області.

Вказувала, що даний шлюб є фіктивним без наміру створення сім'ї, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з моменту його укладення не підтримували шлюбних відносин, не вели спільного господарства, не мали спільного майна, не мали дітей від даного шлюбу, вели окремий бюджет.

ОСОБА_5 проживав з іншою жінкою по АДРЕСА_1 у будинку своїх батьків. У помешканні ОСОБА_7 речей ОСОБА_5 не було. На час укладення шлюбу ОСОБА_7 перебувала на обліку у лікаря - психіатра та проходила періодичне лікування у психіатричній лікарні. Також позивач вказувала, що даний шлюб було укладено з метою надання ОСОБА_5 прописки та вирішення його проблем з працевлаштуванням.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним шлюб, укладений 08 жовтня 1992 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, актовий запис №436 з моменту його укладення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводить до того, що шлюб між ним та померлою ОСОБА_7 було укладено дійсний, у них існувала справжня сім»я, протягом п»ятнадцяти років вони проживали разом, вели спільне господарство, опікувалися один одним. Дітей у них дійсно не було, оскільки вже на час укладення шлюбу вони мали немолодий вік, а тому і не заводили дітей. Вважає, що всі дії позивачки направлені лише на отримання спадщини, а належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які вона зазначає, як підстави позову, не надано.

Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спільного майна не набувалося, спільних дітей вони не мали. Не було встановлено судом і фактів ведення ними спільного господарства та ведення спільного бюджету. Тому позовні вимоги, щодо недійсності шлюбу внаслідок його фіктивності підлягають до задоволення.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 08 жовтня 1992 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, про що було зроблено актовий запис № 436 відділом ЗАГСу Броварського міськвиконкому Київської області (а.с. 24 том І).

З нагоди цієї події відбулося весілля, на яке були запрошені друзі та знайомі.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_7, оскільки, до укладення шлюбу, за адресою АДРЕСА_2 Київської області у неї знімав кімнату, як квартирант.

З листа Броварської міжрайонної прокуратури від 14.05.2009 року вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на диспансерному обліку в кабінеті психіатра Броварської ЦРЛ з 1966 року по 1998 рік з діагнозом: шизофренія параноїдна.

Згідно акта посмертної судово - психіатричної експертизи №6 ОСОБА_7 на час складання заповіту 19 квітня 2002 року страждала на хронічне психічне захворювання - шизофренію із циркулярним типом перебігу та могла, але не у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с 7-13 т. 1).

Згідно акта посмертної судово - психіатричної експертизи №1 ОСОБА_7 на час укладення шлюбу 08 жовтня 1992 року страждала на хронічне психічне захворювання - шизофренію із циркулярним типом перебігу та за своїм психічним станом могла, але не у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рекомендовано визнати її на час укладення шлюбу обмежено дієздатною (а.с. 101 - 105 том 1).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідно до будинкової книги ОСОБА_5 починаючи з 29 грудня 1992 року був прописаний за адресою АДРЕСА_2 разом з померлою ОСОБА_7

Відповідно до довідки про склад сім»ї, отриманої померлою ОСОБА_7 18 січня 2007 року, відповідач ОСОБА_5 є її чоловіком і прописаний разом з нею за вказаною вище адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла під час хірургічного втручання, а саме заміні суглобу ноги на протез. Суглоб-протез був прибданий її чоловіком ОСОБА_5 за 7 000 грн. у фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією рахунку, де платником є ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_8, відповідач відбув похорон та поминальний обід, що підтверджується копією довідки ПП «Речиця» від 14 листопада 2008 року та копіями Заказу №015418.

Крім того, за час спільного проживання з дружиною відповідач сплачував комунальні послуги, зокрема проводив сплату за стаціонарний телефон 6-96-68, де вказана адреса АДРЕСА_2. Наведене підтверджується розрахунковою книжкою за послуги зв»язку, в якій зазначено, що проплати були проведені в період з 2006 року по 2007 рік включно, саме на ім»я ОСОБА_5

Також встановлено, що в період спільного проживання подружжя вело спільне господарство, обробляли присадибну ділянку та тримали курей. В 2006 році, саме ОСОБА_5 побудував сарай біля будинку.

Дані обставини підтверджуються актом Депутата Броварської міської ради Здоровця О.М., технічним паспортом 2008 року, де вказано що сарай "Д", збудований самовільно в 2006 році та витягом з реєстру прав нерухомості, де в розділі "примітки" зазначено, що сарай "Д" побудований самочинно.

Крім того, саме за самочинну побудову в 2006 році вищезазначеного сараю, зовнішні розміри якого 5,18 х 2,98 м ОСОБА_5 двійчи було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідними протоколами та постановами.

Також, відповідачем ОСОБА_5 було надано копію його заяви від 20 листопада 2007 року на ім»я начальника ВУКГ ОСОБА_10, відповідно до якої він просив зберегти за ним місце на його поховання коло своєї дружини ОСОБА_7, що йому було дозволено та виділено подвійне місце для захоронення ОСОБА_7

Таким чином, оцінюючи всі дані докази по справі, колегія суддів вважає їх належними та допустимими доказами, відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, які беззаперечно свідчать про існування шлюбу між відповідачем та його померлою дружиною ОСОБА_7, ведення ними спільного господарства та існування спільного бюджету подружжя.

Відповідно до вимог ст. 15 КпШС України (який діяв на час спірних правовідносин) для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які вступають в шлюб, і досягнення ними шлюбного віку.

Згідно з ст. 45 КпШС України, може бути визнано недійсним у випадку порушення умов, встановлених статтями 15-17 даного Кодексу, а також у випадку реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до правил передбачених ст. 47 КпШС України позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред'явлений одним із подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Згідно з вимогами ст. 48 КпШС України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його укладення.

Таким чином, фіктивним визнається шлюб, укладений без наміру створити сім'ю, причому, це може бути притаманним, як для одного з подружжя, так і для обох. Зазвичай метою укладення фіктивного шлюбу є корисливі міркування майбутнього подружжя або одного з них. При цьому важливо враховувати, що підставою віднесення шлюбу до фіктивного є не укладення його з корисливих мотивів, а саме відсутність в одного з них чи обох з подружжя наміру створити сім'ю.

Обов'язковою умовою реєстрації шлюбу є вільно і незалежно висловлене взаємне волевиявлення осіб, що одружуються, яке підтверджує їх намір створити сім'ю на підставі укладення шлюбу. Недотримання цієї умови тягне визнання шлюбу недійсним, оскільки зовнішнє вираження волі в цьому випадку не відповідає її внутрішньому змісту.

Враховуючи наведене, оцінюючи матеріали справи та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд дійшов не вірного висновку, що позивачем доведено фіктивність даного шлюбу. Крім того, надані апелянтом в апеляційній скарзі доводи, повністю спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині, оскільки є документально підтвердженими належними та допустимими доказами.

Що ж стосується тих доводві, на які позивач посилається, як на підставу свого позову, а саме: що даний шлюб є фіктивним, так як був укладений без наміру створення сім'ї, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з моменту його укладення не підтримували шлюбних відносин, не вели спільного господарства, не мали спільного майна, вели окремий бюджет, що ОСОБА_5 проживав з іншою жінкою по АДРЕСА_1 у будинку своїх батьків, а у помешканні ОСОБА_7 речей ОСОБА_5 не було, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а також повністю спростовуються наданими до суду письмовими доказами відповідача.

Зважаючи на наведене вище, критично колегією суддів розцінюються і покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки вони також спростовуються наданими відповідачем доказами.

Що ж стосується факту відсутності дітей від даного шлюбу, то колегія суддів, зваживши на те, що станом на час укладення шлюбу відповідач мав вік 39 років, а його дружина ОСОБА_7 мала вік 46 років, і крім того страждала на психічне захворювання, вважає пояснення відповідача в цій частині такими, що заслуговують на увагу, а пояснення позивача такими, що не можуть бути беззаперечним доказом фіктивності шлюбу та відсутності між подружжям шлюбних відносин.

Також, колегія суддів критично розцінює пояснення позивача в тій частині, що померла ОСОБА_7 на час укладення шлюбу, в силу своєї психічної хвороби не розуміла значення своїх дій і тому не було її волевиявлення на його укладення, оскільки відповідно до акта посмертної судово - психіатричної експертизи №1 ОСОБА_7 на час укладення шлюбу 08 жовтня 1992 року страждала на хронічне психічне захворювання - шизофренію із циркулярним типом перебігу та за своїм психічним станом могла, але не у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рекомендовано визнати її на час укладення шлюбу обмежено дієздатною (а.с. 101 - 105 том 1).

Тобто, під час розгляду справи не було встановлено, що при укладенні шлюбу, або в подальшому померла ОСОБА_7 не могла розуміти і нерозуміла значення своїх дій щодо укладення шлюбу. Не було, також, надано жодного доказу, що вона не визнавала цей шлюб, вважала його фіктивним, не вважала ОСОБА_5 своїм чоловіком, або бажала визнання цього шлюбу недійсним.

Отже, оскільки, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях, а доводи апеляційної скарги зазначені висновки повністю спростовують, вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволенння.

За таких обставин, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

К.П.Приходько