Справа № 464/3844/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/175/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року у справі за позовом ЛКП «Дністер» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ЛКП «Дністер» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 14 550 гривень 85 копійок. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню, що призвело до прийняття неправильного рішення. Вказують, що судом не наведено нормативно-правових актів, відповідно до яких сума «заборгованість» визначена саме у такому, а не іншому розмірі, таким чином сума заборгованості 14 550 грн. 85 коп. визначена судом виходячи лише з припущень позивача, без дослідження документів. Також зазначають, що суду не надано було доказів того, що ЛКП «Дністер» є балансоутримувачем будинку № 7 по вул. Дністерській у м. Львові. Окрім того, звертають увагу на те, що договір не укладено, умов, які встановлюють відповідальність за невиконання обовязку оплати не встановлено, то право надавача послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку кожної чергової оплати, а отже і початок перебігу позовної давності за кожну оплат починається з моменту порушення строку оплати.

Просять рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 204-205), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місяця проживання про склад сім'ї і прописки №931 від 18 березня 2015 року, виданої ЛКП «Дністер». (а.с.3)

Матеріалами справи встановлено, що згідно розрахунків заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуги з центрального опалення, за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року відповідачі заборгували ЛКП «Дністер» за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 4 633 грн. 53 коп. та 9 514 грн. 91 коп. за надані послуги з централізованого опалення, що в сумі становить 14 148 грн. 44 коп. (а.с. 4-5).

Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, заборгованість відповідачів за період з 01 вересня 2014 року по 01 лютого 2015 року становить 402 грн. 41 коп. (а.с. 25). Відтак, загальна сума заборгованості становить 14 550 грн. 85 коп.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24 січні 2006 року № 45, діє з 02 лютого 2006 року), ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.14,17,35 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані своєчасно вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку, плата за комунальні послуги власниками квартир вноситься за затвердженням в установленому порядку тарифами.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 14 550 грн. 85 коп., оскільки такий висновок відповідає вимогам закону за матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення договору з ЛКП «Дністер» спростовуються правовим висновком викладеним в Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110цс12, яким передбачено, що відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,відповідно до якого споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним.

В силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України зазначене рішення Верховного Суду України є обов'язковим у подібних правовідносинах для всіх судів України.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що сума заборгованості визначена лише з припущень позивача та без дослідження документів, спростовується матеріалами справи, зокрема Рішенням Львівської міської ради № 561 від 31.05.2011р. «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку», Рішенням № 854 від 14.11.2014р. «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету щодо тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» та Додатком до рішення ЛМР № 854 від 14.11.2014р. (а.с. 29-35)

Окрім того судова колегія вважає безпідставним покликання в апеляційній скарзі про те, що суду не надано було доказів того, що ЛКП «Дністер» є балансоутримувачем будинку № 7 по вул. Дністерській у м. Львові, оскільки таке спростовується матеріалами справи, а саме довідкою ЛКП «Дністер» № 167 від 22.05.2015р., із якої вбачається, що ЛКП «Дністер» є балансоутримувачем будинку № 7 по вул. Дністерська, так як будинок належить комунальній власності м. Львова. (а.с. 79)

Доводи апелянтів про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів не бере до уваги виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до справи № 464/9746/14-ц ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2012 року скасовано судовий наказ від 04 липня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 9 809, 72 грн. та на користь держави судового збору в розмірі 107, 30 грн. (а.с. 18) Також з матеріалів вищенаведеної справи вбачається що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року судовий наказ від 26 вересня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ЛКП «Дністер» 14 148 грн. 44 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги та 121, 80 грн. судового збору на користь держави скасовано. (а.с. 22)

Встановлено, що згідно справи №464/1675/15-ц ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЛКП «Дністер» 14 481, 31 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги та на користь держави 121, 80 грн. судового збору скасовано. (а.с. 24)

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року ЛКП «Дністер» звернулось з позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 14 148, 44 грн. (а.с. 1-2)

Із наведеного вбачається, що ЛКП «Дністер» звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку наказного провадження в 2012 році та у вересні 2014 року, а тому позивачем не пропущено трьохрічний строк, в межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_7