АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/385/16 Головуючий 1-ої інст.: Губська Я.В.
Категорія: договірні Доповідач:ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді Бобровського В.В.,

суддів Черкасова В.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними, нечинними, нікчемними договорів, скасування договорів, відшкодування майнової та моральної шкоди, відшкодування судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування, визнання нечинними та про визнання недійсними і нікчемними кредитних договорів № 0012, № 9787, № 7575, НАХRRX2870092 від 26 лютого 2007 року, Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, укладеного 16 вересня 2013 року, а також про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 61289,48 грн. та про стягнення 61289,48 грн. компенсації моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що кредитні договори укладені та Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості з боку банку укладені без погодження з нею умов та без надання пропозицій в порушення чинного цивільного законодавства, щодо їх змісту та формою, з приховуванням справжньої інформації стосовно банківських послуг і розміру, безпідставного нарахування заборгованості шляхом обману її, як споживача цих послуг, з використанням збігу тяжких для неї обставин та психічним тиском,шляхом погрози розорення і відібрання її майна.

Зазначивши, що зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, яких банк не дотримується, та не надав їй доступу до внесених нею грошей на погашення кредиту на картковий рахунок, безпідставно знімаючи їх з рахунку та те, що замість 22914,14 грн. вона сплатила 29810,04 грн.,вважаючи що в такий спосіб відповідачем недійсними та нікчемними правочинами їй було завдані майнова шкода та моральні страждання, відповідно умов банківського вкладу, як би ці кошти перебували на депозиті у цьому банку, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги повному обсязі.

У письмових заперечення на позов ОСОБА_3, представник банку з посиланням на безпідставність та необґрунтованість заявлених нею вимог зазначав те, що за умовами кредитного договору вона отримала кредит у розмірі 1944 грн. зі сплатою 12% річних, з погашенням заборгованості щомісячними внесками до 25 лютого 2008 року, які вона не виконувала та те, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 липня 2015 року, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року, з ОСОБА_3 стягнута заборгованість по цьому кредитному договору.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі з посиланням на підставність і обґрунтованість її позовних вимог, залишення їх судом в порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_3 рішення районного суду просить скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної карги, колегія відповідно до ст..308 ЦПК України не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та якими доказами вони підтверджуються.

По справі згідно наданих доказів встановлено, що ОСОБА_3 за кредитними договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк» має заборгованість у сумі 10962,65 грн. станом на 15 квітня 2015 року.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 липня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 10239,05 грн. заборгованості за Генеральною угодою від 16 вересня 2013 року про реструктуризацію заборгованості із зменшенням її за рахунок неустойки та остаточна сума заборгованості визначена у розмірі 22914,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову заявленого ОСОБА_3 про недійсність правочинів на підставах передбачених ст..ст. 225, 227, 228, 229, 230, 231, 233 ЦК України, як внаслідок неусвідомлення нею значення своїх дій, введення її банком в оману та в порушення публічного порядку, укладання з її оку під впливом помилки, обману та психічного тиску, тяжкої обставини, з урахуванням укладення кредитних договорів з дотриманням письмової форми за правилами ст.ст. 207, 208, 1055 цього Кодексу, недоведеності позивачем жодної із перелічених нею підстав для визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсним або нікчемним, а також недоведеності належними та допустимими доказами про заподіяння цими правочинами або при їх виконанні, матеріальних збитків та моральних страждань неправомірними діями банку, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення усіх таких вимог, які не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають нормам матеріального права. що регулюють спірні правовідносини.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що банком нарахована заборгованість за межами загального строку позовної давності, колегія не приймає до уваги за ст..303 ЦПК України, як такі, що не стосуються предмету спору, а посилання на укладання Генеральної угоди під впливом психічного тиску, на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, як крадіжка телефону , а також те. що за Генеральною угодою вона фактично не отримувала кредиту, колегія відхиляє за їх необґрунтованістю враховуючи, що ця угода була укладена з метою реструктуризації її боргу за попередніми кредитними угодами.

Щодо доводів недійсності та нікчемності правочинів укладених сторонами, яким судом першої інстанції дана відповідна оцінка й підстави для задоволення апеляційної скарги у справі відсутні.

З огляду на викладене та керуючись ст..ст. 303, 304,308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В.Бобровський

судді В.В.Черкасов

ОСОБА_2