У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, фермерського господарства «КривохатькоВ.В.» про визнання договору недійсним, визнання права на відшкодування шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 6,8299 га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області належала їй на праві власності в період з 27 травня 2008 року по 6 жовтня 2014 року. 21 вересня 2012 року між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Кривохатько В.В.» (далі - ФГ «Кривохатько В.В.») укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. ОСОБА_4 зазначає, що незважаючи на наявність рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 жовтня 2010 року, згідно якого земельна ділянка була повернута від ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відповідач не реєструвала право власності на земельну ділянку, а тому вважає, що продовжує бути власником спірної земельної ділянки. Крім того, вважає, що договір оренди спірної земельної ділянки від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Кривохатько В.В.» був підроблений. Просила задовольнити позов.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вільнянського районого суду Запорізької області від 7 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2010 року, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, відділу держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, зняття земельної ділянки з реєстрації, повернення земельної ділянки власнику і цим же судовим рішенням було скасовано: державний акт, виданий 27 травня 2008 року ОСОБА_4 на право власності на вказану вище земельну ділянку; державну реєстрацію на право власності на земельну ділянку; повернуто ОСОБА_5 земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_4 не є власником спірної земельної ділянки і укладений 21 вересня 2012 року договір оренди земельної ділянки не порушує її права.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик