АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Савчук М.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача, представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вижницького дошкільного навчального закладу №1, Вижницької міської ради Чернівецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Вижницького дошкільного навчального закладу №1, Вижницької міської ради Чернівецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами. 02.09.1985р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Вижницький дошкільний навчальний заклад на посаду вихователя на 0,5 ставки відповідно до наказу №280, а відповідно до наказу №8 від 01.02.2006р., її було призначено на посаду практичного психолога на 0,5 ставки. Згідно з наказом №50 від 14.11.2014р. позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, згідно з наказом №51 від 03.12.2014р. їй оголошено сувору догану за неналежне виконання посадових обов'язків, а відповідно до наказу №52 від 04.12.2014р. ОСОБА_1 оголошено догану. 20.01.2015р. позивача було звільнено з посади вихователя за п.3, 4 ст.40 та з посади практичного психолога за п.3, 4 ст.40 та п.3 ст.41 Кодексу законів про працю. ОСОБА_1 вказувала, що вищезазначені накази про застосування дисциплінарних стягнень та звільнення відбулись з порушенням ряду норм трудового законодавства, без належних правових підстав. Позивач просила визнати недійсними накази №50 від 14.11.2014р., №51 від 03.12.2014р. (у редакції наказу №35 від 06 березня 2015 року) про застосування заходів

22-ц/794/981/16 Головуючий у 1 інстанції Круглюк В.Г.

Категорія 53/54 доповідач Перепелюк І.Б.

дисциплінарного стягнення до неї; визнати недійсним наказ № 36 від 19.03.2015р. про звільнення ОСОБА_1 за п.3ст.41 КЗпП; визнати недійсним запис у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач за НОМЕР_2 про звільнення її з посади вихователя та практичного психолога за п.3, 4 ст.40 та п.3 ст.41 КЗпП; поновити її на роботі на посаді вихователя та практичного психолога; відшкодувати їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до винесення рішення суду про поновлення працівника на роботі; відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану їй внаслідок порушення її законних прав та інтересів.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16.07.2015р. рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень № 51 від 3 грудня 2014 року, № 52 від 4 грудня, № 35 від 6 березня 2015 року, наказу № 4 від 20 січня 2015 року про звільнення з роботи на підставі пп. 3, 4 ст. 40 , п. 3 ст. 41 КЗпП України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано. Позов у цій частині задоволено частково. Визнано незаконними накази про накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 № 51 від 3 грудня 2014 року, № 52 від 4 грудня 2014 року, № 35 від 6 березня 2015 року (в частині внесення змін до наказу № 51 від 3 грудня 2014 року): визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя, практичного психолога на підставі пп. 3, 4 ст. 40 , п. 3 ст. 41 КЗпП України згідно наказу № 4 від 20 січня 2015 року. Стягнуто з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 5068,42грн. - втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 19 березня 2015 року, відрахувавши з цієї суми податки та інших обов'язкових платежі. Стягнуто з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн. У рахунок виконання рішення суду в частині стягнення з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 5068,42грн. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 19 березня 2015 року, зараховано виплачену ОСОБА_1 за наказом № 36 від 19.03.2015р. суму у 4500,52грн.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 23.12.2015р. рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16.07.2015р. в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно тлумачить покази свідків. Вона жодних аморальних проступків не вчиняла, була звільнена безпідставно. Також апелянт звертає увагу суду на те, що відповідач звільнив її не одразу, а після сплину 3,5 місяців.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до Вижницького ДНЗ № 1 до про визнання недійсними наказів про застосуванні заходів дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення, запису у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16.07.2015р. рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень № 51 від 3 грудня 2014 року, № 52 від 4 грудня, № 35 від 6 березня 2015 року, наказу № 4 від 20 січня 2015 року про звільнення з роботи на підставі пп. 3, 4 ст. 40 , п. 3 ст. 41 КЗпП України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано. Позов у цій частині задоволено частково. Визнано незаконними накази про накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 № 51 від 3 грудня 2014 року, № 52 від 4 грудня 2014 року, № 35 від 6 березня 2015 року (в частині внесення змін до наказу № 51 від 3 грудня 2014 року): визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя, практичного психолога на підставі пп. 3, 4 ст. 40 , п. 3 ст. 41 КЗпП України згідно наказу № 4 від 20 січня 2015 року. Стягнуто з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 5068,42грн. - втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 19 березня 2015 року, відрахувавши з цієї суми податки та інших обов'язкових платежі. Стягнуто з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн. У рахунок виконання рішення суду в частині стягнення з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на користь ОСОБА_1 5068,42грн. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 січня по 19 березня 2015 року, зараховано виплачену ОСОБА_1 за наказом № 36 від 19.03.2015р. суму 4500,52грн.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 23.12.2015р. рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.04.2015р. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16.07.2015р. в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 як вихователем-практичним психологом Вижницького ДНЗ № 1вчинено дії, які слід кваліфікувати як аморальні проступки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 02.09.1985р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Вижницький дошкільний навчальний заклад на посаду вихователя на 0,5 ставки відповідно до наказу №280, а відповідно до наказу №8 від 01.02.2006р., її було призначено на посаду практичного психолога на 0,5 ставки. Згідно з наказом №50 від 14.11.2014р. позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, згідно з наказом №51 від 03.12.2014р. їй оголошено сувору догану за неналежне виконання посадових обов'язків, а відповідно до наказу №52 від 04.12.2014р. ОСОБА_1 оголошено догану.

20.01.2015р. позивача було звільнено з посади вихователя за п.3, 4 ст.40 та з посади практичного психолога за п.3, 4 ст.40 та п.3 ст.41 Кодексу законів про працю. Наказом Вижницького ДНЗ № 36 від 19.03.2015р. було відмінено наказ №4 від 20.01.2015р. та звільнено позивача з роботи з 19.03.2015р. за п.3 ст.41КЗпП України.

В наказі Вижницького ДНЗ № 36 від 19.03.2015р. зазначено, що «03.12.2014р. під час проведення зборів батьків І молодшої Б групи, на яких були присутні начальник відділу освіти Вижницької РДА ОСОБА_2, методист відділу освіти з дошкільного виховання ОСОБА_3, голова батьківського комітету ДНЗ №1 ОСОБА_4 вихователь- практичний психолог ОСОБА_1 вела себе неадекватно, зверхньо, кричала, висловлювалась словами, що принижують честь і гідність людини. Ці образи вона висловлювала на адресу присутніх на зборах. 04.12.2014р. об 11.00 год. ОСОБА_1 без всякої на те підстави в кабінет завідувача ДНЗ №1, грубо заштовхала вихованця І молодшої Б групи ОСОБА_5, якому в той момент було 2 роки 8 місяців. Дитина була заплакана, перелякана, розгублена, верхній одяг і взуття демонстративно кинула на підлогу і заявила, що ця дитина в її групі не буде.»

Зі змісту наказу вбачається, що така поведінка позивача стала підставою для її звільнення. Стаття 43 КЗпП передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника за п.3 ст.41 КЗпП. В протоколі засідання профкому ДНЗ №1 за №26 від 18.03.2015р. зазначено про надання згоди профкомом на звільнення з роботи вихователя-практичного психолога ОСОБА_6 згідно п. 3 ст.41 КЗпП, яка виконує виховні функції та вчинила аморальні проступки несумісні з продовженням даної роботи.

Вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

На цій підставі можуть бути звільнені особи, зазначені в ст. 50 Закону "Про освіту" як учасники педагогічного процесу. Це - керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники системи освіти, як вони визначаються в ст. 28 Закону "Про освіту". У зв'язку із вчиненням аморального проступку можуть бути звільнені й інші особи, до складу трудових обов'язків яких входить виконання виховних функцій.

Визначення аморального проступку відноситься до категорії оціночних понять. Отже, аморальний проступок - це діяння, що порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві. Аморальний проступок - це винна дія або бездіяльність, що порушує основні моральні норми суспільства і суперечить змісту трудової функції і тим самим дискредитує службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Підставою для звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням даної роботи.

Звільнення не може бути визнане правильним, якщо його здійснено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Аналогічні роз'яснення викладенні у постанові Пленуму Верховного суду від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

При розгляді справи судом першої інстанції з копії листа-звернення трудового колективу Вижницького ДНЗ №1, адресованого голові Вижницької РДА, міському голові, голові Вижницького райкому профспілки працівників освіти і науки, вбачається, що колектив просить звернути увагу на ситуацію, що склалася в садку. А саме: вихователь-психолог ОСОБА_1 ігнорує свої посадові обов"язки, порушує трудову дисципліну, взагалі не проводить психологічну роботу з дітьми садочка, ігнорує вказівки та зауваження завідуючої ДНЗ, використовує нецензурну лексику до батьків, завідуючої та працівників дитячого садка. Після конфлікту між ОСОБА_1 та мамою дитини були проведені батьківські збори. А на слідуючицй день ОСОБА_1 зібрала речі дитини та заштовхала її до кабінету завідуючої. Колектив установи не згідний з поведінкою ОСОБА_1 і стає на захист їх керівника, та просить допомоги у розв"язанні цієї конфліктної ситуації та стати на захист колективу. Дане звернення підписано особисто членами трудового колективу. Крім того, в колективній заяві батьки вихованців Вижницького ДНЗ, адресованій голові Вижницької РДА, начальнику відділу освіти та голові Вижницької міської ради, крім іншого, зазначили, що ОСОБА_1 в присутності дітей та батьків нецензурно висловлювалася в бік членів комісії, чим викликала обурення батьків, вона не справляється з роботою психолога, часто провокує проблемні ситуації, скандалить у присутності дорослих і в присутності дітей.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач як вихователь, психолог Вижницького ДНЗ вчинила аморальні проступки, а саме 03.12.2014р. під час проведення зборів батьків І молодшої Б групи, вела себе зверхньо, кричала, висловлювалась словами, що принижують честь і гідність людини. Ці образи вона висловлювала на адресу присутніх на зборах. 04.12.2014р. об 11.00 год. ОСОБА_1 без всякої на те підстави в кабінет завідувача ДНЗ №1, грубо заштовхала вихованця І молодшої Б групи ОСОБА_5. Дитина була заплакана, перелякана, розгублена, верхній одяг і взуття демонстративно кинула на підлогу і заявила, що ця дитина в її групі не буде.

Зазначені обставини були підтверджені поясненнями свідків в суді першої інстанції та матеріалами спрви.

В Постанові Верховного Суду України у справі № 6-248цс14 від 11.02.2015р. зроблений правовий висновок, який є обов»язковим для застосування при розгляді судами справ зазначеної категорії. Відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Аналіз положень п. 3 ст.41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3 ст.41 КЗпП України.

Оскільки позивач скомпрометувала себе перед батьками вихованців, колегами по роботі та втратила тим самим авторитет, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що поведінка позивача є несумісною з виховною функцією вихователя - практичного психолога, що тягне за собою неможливість продовження роботи в ДНЗ.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що вона стала жертвою переслідувань з причин особистих негативних відносин між нею та завідувачем ДНЗ № 1 є безпідставними.

З досліджених судом доказів встановлено, що звільнення позивача за п.3 ст. 41 КЗпП України є законним, підстав для її поновлення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вбачається.

Обставини, викладені в наказі про звільнення позивача від 19.03.2015р. знайшли підтвердження в судовому засіданні, порушень чинного законодавства про працю при винесенні вказаного наказу не встановлено.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.п. 2, 3 ст.41 КЗпП вимоги ст.ст. 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень не застосовуються, оскільки розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені суду докази, дав їм належну оцінку, визначився з характером правовідносин, застосував відповідні норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування рішення та задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :