У Х В А Л А

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім - 21» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім - 21» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 01 вересня 2014 року працював двірником на 0,5 ставки в об'єднанні співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім - 21» (далі - ОСББ «Наш дім - 21»). 06 травня 2015 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин.

Посилаючись на те, що він був звільнений незаконно, про причини звільнення об'єднання йому не повідомило, а також не провело із ним остаточного розрахунку, позивач просив поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 млн. грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано. Стягнуто з ОСББ «Наш дім - 21» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 322 грн. 66 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 3 098 грн. 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСББ «Наш дім - 21» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга ОСББ «Наш дім - 21» підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 порушив трудову дисципліну та допустив прогул, у результаті чого правомірно був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства. При цьому суд послався на те, що відповідач провів з позивачем повний розрахунок при звільненні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не виплатив позивачеві заробітну плату в повному обсязі, що також є підставою для нарахування середній заробіток за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився із мотивами та висновками районного суду про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі з огляду на те, що позивача було звільнено за прогул з дотриманням трудового законодавства.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судами встановлено, що з 01 вересня 2014 року ОСОБА_3 працював двірником на 0,5 ставки в ОСББ «Наш дім - 21».

06 травня 2015 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач звільнив його незаконно та не провів із ним остаточного розрахунку при звільненні.

Висновок судів про правомірність звільнення ОСОБА_3 відповідає нормам матеріального права, його суди дійшли на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України).

Так, судами встановлено, що ОСОБА_3 без поважних причин з 01 квітня 2015 року по 24 квітня 2015 року був відсутній на робочому місці, про що 15 квітня 2015 року, 24 квітня 2015 року та 06 травня 2015 року були складені відповідні акти (а.с. 41-45). Тому його звільнення відбулось відповідно до трудового законодавства України.

Разом з тим, з висновками апеляційного суду про часткове задоволення позову ОСОБА_3 повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив посилань відповідача на те, що заробітна плата позивачеві була виплачена за всі відпрацьовані ним дні, не дав належної оцінки акту ОСББ «Наш дім - 21» від 24 квітня 2015 року № 4, в якому вказано, що ОСОБА_3 з 01 квітня 2015 року по 24 квітня 2015 року був відсутній на роботі, про що вказує неприбраність прибудинкової території та його фізична відсутність (т. 1 а.с. 44), а також листу відповідача до Першої міської клінічної лікарні м. Полтави стосовно інформації щодо можливих звернень ОСОБА_3 за медичною допомогою та оформленням лікарняних листів.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції та передчасно задовольнив позов у частині стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Ураховуючи те, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди є похідними від вимоги про стягнення заробітної плати, то суд апеляційної інстанції передчасно задовольнив позов у цій частині.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду у цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім - 21» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська