Справа № 450/322/12 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/727/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

ОСОБА_4 представника позивачки ОСОБА_5; ОСОБА_6 представника відповідачки ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, в кінцевій редакції позовних вимог якого просили суд ухвалити рішення, яким провести реальний поділ будинковолодіння під № 22 по вул. Садівницька в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області (в подальшому «спірне будинковолодіння», «спірний будинок») між його співвласниками з визнанням за позивачами права власності на самочинно зведені ними прибудови до згаданого житлового будинку.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, щопозивачам на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина спірного житлового будинку (по 1/4 кожному), а інша 1/2 частина згаданого будинку належить відповідачці ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_7 постійно створює позивачам перешкоди у користуванні спільним майном, в результаті чого спільне володіння та користування спірним будинковолодінням є неможливим.

Зазначали, що спірний житловий будинок фактично складається з трьох окремих володінь. До належних позивачам частин житлового будинку останніми було здійснено відповідні прибудови, однак відповідачка ОСОБА_7П, заперечує проти їх узаконення ними, хоча після проведеної реконструкції спірного будинку між його співвласниками фактично встановився порядок користування його приміщеннями та належнми до нього господарськими спорудами.

Також позивачі вказували, що відповідачка ОСОБА_7 чинить їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка є закріпленою за спірним житловим будинком.

На підставі наведеного позивачі просили суд захистити їхні майнові права шляхом задоволення позовних вимог (т.1, а.с. 1-2; т.2, а.с. 148-152).

Відповідачка ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій збудовано спірне будинковолодіння; зобовязати ОСОБА_5 і ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні нею (ОСОБА_7П.) згаданою земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно влаштованих та збудованих металевих брами і паркану, каналізаційно-дренажного металевого баку, прибудов до спірного будинку і перегородки на горищі цього будинку; надати доступ до криниці та відновити самовільно демонтований деревяний сарай, належний на праві власності ОСОБА_7, а також відшкодувати моральну шкоду (т.1, а.с. 228-230; т.2, а.с. 17-21).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року (залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.10.2015 року) вище згаданий зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав, що передбачені п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.2, 193; т.3, а.с. 23-25).

Оскаржуваним заочним рішенням первісний позов ОСОБА_5 і ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно зведені прибудови до спірного житлового будинку, а саме: житлову кімнату площею 11,3 кв. м., позначену на технічному паспорті літ. «2-3», та ванну площею 3,0 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-5».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на самочинно зведені прибудови до спірного житлового будинку, а саме: коридор площею 3,1 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «3-1»; кімнату площею 18,4 кв. м., позначену на технічному паспорті літ. «3-5»; кухню площею 11,9 кв. м., позначену на технічному паспорті літ. «3-6»; кладову площею 3,2 кв. м., позначену на технічному паспорті літ. «3-7»; ванну площею 4,0 кв. м., позначену на технічному паспорті літ. «3-8».

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності на самочинно прибудову до спірного житлового будинку, а саме: коридор площею 6,1 кв.м., позначений на технічному паспорті літ. «III».

Проведено реальний розподіл 1/2 частини спірного житлового будинку між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 наступним чином:

Виділено в натурі ОСОБА_3 наступні приміщення, загальною площею 46,4 кв. м., у тому числі житловою - 28,9 кв. м., яке складається з наступних приміщень: коридору площею 9,2 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «2-1»; житлової кімнати площею 17,6 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-2»; житлової кімнати площею 11,3 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-3»; кухні площею 5,3 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-4» та ванни площею 3,0 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-5».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на наступні приміщення, загальною площею 46,4 кв. м., у тому числі житловою - 28,9 кв. м., яке складається з наступних приміщень: коридору площею 9,2 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «2-1»; житлової кімнати площею 17,6 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-2»; житлової кімнати площею 11,3 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-3»; кухні площею 5,3 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-4» та ванни площею 3,0 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «2-5».

Виділено в натурі ОСОБА_5 наступні приміщення, загальною площею 82,7 кв. м., у тому числі житловою - 34,8 кв. м., яке складається з наступних приміщень: коридору площею 3,1 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «3-1», коридору площею 7,3 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «3-2», житлової кімнати площею 12,7 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-3»; житлової кімнати площею 22,1 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-4»; кімнати площею 18,4 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-5»; кухні площею 11,9 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-6»; кладової площею 3,2 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-7»; ванної площею 4,0 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-8».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на наступні приміщення, загальною площею 82,7 кв. м., у тому числі житловою - 34,8 кв. м., яке складається з наступних приміщень: коридору площею 3,1 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «3-1», коридору площею 7,3 кв. м., позначеного на технічному паспорті літ. «3-2», житлової кімнати площею 12,7 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-3»; житлової кімнати площею 22,1 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-4»; кімнати площею 18,4 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-5»; кухні площею 11,9 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-6»; кладової площею 3,2 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-7»; ванної площею 4,0 кв. м., позначеної на технічному паспорті літ. «3-8».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2, а.с. 194-199).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року залишено без задоволення (т.3, 28-29, 49) і ОСОБА_7 оскаржила це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає голослівними твердження ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про те, що вона створює їм перешкоди у користуванні спільним майном - спірним будинковолодінням, та стверджує, що між сторонами тривалий час існує земельний спір.

Вважає, що судом проігноровано те, що у відповідності до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього, а також ту обставину, що самочинне будівництво включає в себе не тільки житлові приміщення, але й інші будівлі та споруди, а відтак стверджує, що визнання за ОСОБА_5 і ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на земельній ділянці на якій розміщено спірне будинковолодіння, співвласником якого вона є, істотно порушує її права та інтереси (т.3, а.с. 52-59, 69-70).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача ОСОБА_3 і представника позивачки ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що позивачами самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, „що закріплена за позивачами, і таке самочинне будівництво не порушує прав відповідача, оскільки позивачами самочинні прибудови проведені до частин спірного будинку, які перебувають у їх фактичному користуванні.

Однак, вище наведені висновки судом зроблені за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, а також не відповідать фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

У матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи про право власності співвласників спірного будинковолодіння (сторін спору) на земельну ділянку на якій розташовано спірне будинковолодіння і спірний будинок (зокрема), оскільки довідка сільської ради (про те, що рішенням Зимноводівської сільської ради від 30.12.2004 року № 433 ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га на вул. Садівницькій, 22 у селі Зимна Вода; т.1, а.с. 156) та рішення Зимноводівської сільської ради від 16.11.2001 року № 278 та від 25.10.2002 року № 56 (яким „надано в спільне користування власників будинку № 22 по вул. Садівницька с. Зимна Вода присадибну земельну ділянку в розмірі 0,12 га, встановивши загальний розмір присадибної ділянки в існуючих межах площею 0,2480 га; т.1, а.с. 21, 22) не є правовстановлюючими документами, які посвідчують їх право власності на вище згадані земельні ділянки.

Сторони спору та їх представники в суді апеляційної інстанції визнали, що будь-які інші правовстановлюючі документи на вище згадані земельні ділянки у них відсутні, а саме: технічна документація на ці ділянки ними не виготовлялася, державні акти на них їм не видавалися, межі та конфігурація цих ділянок на місцевості не встановлювалися.

Про вище наведене свідчить (зокрема) і повідомлення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1347 від 07.10.2002 року про неможливість дати висновок по судовій будівельно-технічній експертизі (призначеній судом по даній справі), оскільки експертом при виїзді на місцезнаходження спірної земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка по вул. Садівницькій, 22 у с. Зимна Вода по фактичних обмірах не відповідає площі земельної ділянки закріпленої вище згаданим рішенням Зимноводівської сільської ради від 16.11.2001 року № 278 і на вимогу експерта плану згаданої земельної ділянки, який би відповідав цьому рішенню сільської ради, йому надано не було (т.1, а.с. 20).

Матеріалами справи стверджується, що співвласниками спірного будинковолодіння є сторони по справі, а саме: позивачам ОСОБА_5 і ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/4 спірного будинковолодіння кожному, а відповідачці ОСОБА_7 1/2 цього будинковолодіння (т.1, а.с. 4-6, 179-180). Дана обставина згаданими співвласниками визнається, а відтак (у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України) доказуванню не підлягає.

Реальний поділ спірного будинковолодіння між його співвласниками не проводився будь-яких документів про такий поділ сторонами до суду подано не було.

В той же час, як безспірно стверджується матеріалами справи, між співвласниками спірного будинковолодіння (сторонами спору) тривалий час існує спір з приводу користування цим будинковолодінням та земельною ділянкою, на якій воно розташоване.

За наведених обставин (зокрема за відсутності реального поділу спірного будинковолодіння) безспірним є те, що будь-яке будівництво на території спірного будинковолодіння (в т.ч. і здійснення прибудов до спірного будинку, його перепланування тощо) будь-яким його співвласником мало б здійснюватися лише за погодженням з іншими співвласниками, однак (як свідчить даний спір) таке погодження було і є відсутнім.

Крім цього, судом при ухваленні оскаржуваного рішення (фактично про реальний поділ спірного будинку) в жодній мірі не враховано розмір часток співвласників спірного будинковолодіння у цьому будинковолодінні.

Стаття 376 ЦК України, на яку посилалися, як позивачі (в обгрунтування своїх позовних вимог), так і суд (в обгрунтування висновків оскаржуваного рішення), визначає загальні умови, за яких будівництво є самочинним, та правові наслідки його здійснення. Однак, ЦК України регулює відносини суто приватно-правового характеру, а тому ст. 376 згаданого кодексу не можна вважати такою, що регламентує самочинне будівництво вичерпно та всебічно: зазначена стаття регулює лише один з аспектів самочинного будівництва, що повязаний з правом власності.

Згідно з пп.6 п. „б ч.1 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, передбачена відповідними нормативно-правовими актами, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування.

Зокрема, на даний час одним з таких нормативно-правових актів є постанова Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Як вбачається з матеріалів справи і що визнали в суді апеляційної інстанції позивач і представник позивачки, позивачами процедура, передбачена чинними нормативно-правовими актами (зокрема і вище згаданим), дотриманою не була.

Як вбачається зі змісту ч.5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої земельної ділянки.

Такими документами є державні акти на право власності на землю або (відповідно) на право постійного користування землею, видачі яких передує відповідна процедура, яка передбачена чинним земельним законодавством, однак згаданих документів позивачами до суду подано не було (про що вже зазначалося вище), що само по собі виключає застосування до спірних правовідносин ч.5 ст. 376 ЦК України.

Крім цього, Зимноводівська сільська рада, як орган місцевого самоврядування до відання якого (у відповідності до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні) віднесено вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, до участі у даній справі не залучалася і її висновки з даного спору у справі відсутні.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч. 2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 і ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: