Справа № 359/5659/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/334/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 19.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» про зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири та стягнення моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири та стягнення моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивував тим, що 14 серпня 2014 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_2 зобовязався сплатити ТОВ «МКС РЕС» забезпечувальний платіж в розмірі 388277,77 грн., а ТОВ «МКС РЕС» зобовязався не пізніше 10 червня 2015 року укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Позивач сплатив ТОВ «МКС РЕС» грошові кошти в розмірі 388277,77 грн., разом із тим ТОВ «МКС РЕС» відмовляється укладати з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, в звязку з чим він зазнав душевні переживання. Просив зобовязати відповідача укласти з ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 сільської ради Бориспільського району Київської області на умовах, визначених попереднім договором купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі під № 1156, протягом пяти календарних днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду 30000 грн. та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що зобовязання відповідача укласти з позивачем договір купівлі-продажу квартири суперечить змісту ст. 321, ч. ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України; в частині стягнення моральної шкоди позивачу відмовлено із підстав недоведеності заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 14 серпня 2014 року ОСОБА_2 та ТОВ «МКС РЕС» уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_2 зобовязався сплатити ТОВ «МКС РЕС» забезпечувальний платіж в розмірі 388277,77 грн., а ТОВ «МКС РЕС» зобовязалось не пізніше 10 червня 2015 року укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 6.5 попереднього договору сторони погодили, що у випадку, якщо одна сторона ухиляється від укладення договору купівлі-продажу квартири, інша сторона вправі звернутись до суду з вимогою про примушення укласти основний договір.

Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, ОСОБА_2 сплатив ТОВ «МКС РЕС» грошові кошти в розмірі 388277,77 грн.

Згідно листа приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу від 11 червня 2015 року № 86/02-14, 10 червня 2015 року сторони зустрілись в офісі № 115 по вул. Погребняка, 1 в с. Чубинське Бориспільського району; після проведених переговорів вони не уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (зокрема вільне волевиявлення учасника правочину).

Так, відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Примусове виконання зобовязання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобовязання за попереднім договором.

Статтею 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобовязання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

Припинення зобовязання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обовязку в натурі чи виникнення основного договірного зобовязання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Із врахуванням вище встановлених обставин та виходячи із аналізу наведених норм закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передбачені законом підстави для зобовязання відповідача укласти договір відсутні.

Пункт 6.5 попереднього договору від 14 серпня 2014 року, яким сторони домовилися щодо взаємного спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, не узгоджується із вимогами чинного законодавства і не може бути підставою для зобовязання відповідача укласти договір купівлі-продажу квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно обмежив диспозитивний характер норми чинності ч. 2 ст. 635 ЦК України, є помилковими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи зміст даної норми альтернативою відшкодування збитків другій стороні в результаті прострочення є не можливість обрання сторонами у попередньому договорі іншого виду відповідальності зокрема у вигляді примушення до укладання договору, а можливість зокрема відсутності такої відповідальності взагалі.

Відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що оскільки сторонами п. 6.5 попереднього договору не оспорювався, суд першої інстанції неправомірно зробив висновок про його невідповідність змісту ст. 321, ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, вийшовши при цьому за межі предмету позову.

Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на можливість зобовязання відповідача укласти договір купівлі-продажу квартири, а тому судом першої інстанції було дано оцінки доводам позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі, відповідають обставинам справи, доводів на їх спростування в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в цілому відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_4