Справа № 454/3439/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/341/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновець Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта (відповідача) Редакції газети «Голос з-над Бугу» - Клонцака В.С

представника апелянта(відповідача) ОСОБА_7. - ОСОБА_8.,

позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Редакції газети «Голос з-над Бугу» та ОСОБА_7 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014р. ОСОБА_5, звернулася в суд із позовом до КП «Сокальська районна друкарня», редакції газети «Голос з-над Бугу», ОСОБА_7, третя особа Громадське об'єднання «Антикорупційне бюро Сокальщини» в якому, з урахуванням уточнень(а.с.80-83), просила суд:

-Визнати недостовірною наступну інформацію, поширену в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності»: про те, що вона приходила на комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» із перевіркою вказаного підприємства та його директора; про те, що вона, як голова громадської організації «Антикорупційне Бюро Сокальщини», надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А.Турколяку;

-Зобов'язати комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» та редакцію газети «Голос з-над Бугу» спростувати недостовірну інформацію, поширену ними в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» шляхом публікації у газеті «Голос з-над Бугу» тим же шрифтом і на тому ж місці шпальти під заголовком «Спростування» наступного тексту спростування: «Поширена в газеті «Голос з-над Бугу» №90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» інформація про те, що ОСОБА_5 приходила перевіряти комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» та його директора - не відповідає дійсності.

Поширена в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» інформація про те, що ОСОБА_5 надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокольського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А. Турколяку - не відповідає дійсності»;

-Стягнути з КП «Сокальська районна друкарня» в її користь 12000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;

-Стягнути з редакції газети «Голос з-над Бугу» в її користь 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності», був опублікований лист КП Сокальська районна друкарня», автором якого являється директор вказаного підприємства ОСОБА_7. Зазначає, що у зазначеній публікації викладена недостовірна негативна інформація відносно неї та прямі образи в її сторону.

Зокрема, у публікації вказано, що нібито вона, як голова громадської організації «Антикорупційне Бюро Сокальщини», надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А.Турколяку».

Також, у публікації вказано, що нібито вона приходила перевіряти КП «Сокальська районна друкарня» від імені вищевказаної громадської організації.

Зазначає, що вказані відомості не відповідають дійсності.

Насправді, 06 жовтня 2014р. КП «Сокальська районна друкарня» відвідали активісти громадських формувань «Антикорупційне Бюро Сокальщини», «Народне Слово», «Самооборона Майдану 10-та Сотня» та «Сокальська Варта» з метою ознайомлення з умовами праці працівників цього комунального підприємства, де помітили, на їх думку, жахливий стан приміщень вказаного підприємства. В зв'язку з цим ГО «Антикорупційне Бюро Сокальщини», головою якої є позивачка, звернулось з цього приводу із заявою до посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування для проведення перевірки. Вказана громадська організація зареєстрована у встановленому законом порядку, являється юридичною особою, має свою печатку, і згідно ст.4 Закону України «Про інформацію» являється окремим самостійним суб'єктом інформаційних відносин, а згідно ст.21 Закону України «Про громадські об'єднання» наділена правом звертатись до органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб із заявами. Заява була оформлена на бланку ГО «Антикорупційне Бюро Сокальщини», завірена її мокрою печаткою, а ОСОБА_5 лише підписана, як керівником вказаної організації, що чітко вказано в місці її підпису. Вона ніколи не приходила перевіряти КП «Сокальська районна друкарня» і не зверталась із вищевказаною заявою.

Окрім того, у публікації її було названо «неграмотною «громадською активісткою»» і зазначено, що вона «нічого не тямить у поліграфічній роботі і не компетентна в фінансово-господарських питаннях». Вказані висловлювання відносно позивачки викладені в очевидній принизливій формі з негативною оцінкою її розумових здібностей, освітнього рівня та професійних якостей, яка є безпідставною та необґрунтованою.

При цьому, вказує, що являється спеціалістом з економіки, відповідну вищу освіту отримала у вищому навчальному закладі у галузі друкарства і серед навчальних дисциплін, що входили де пройденої нею навчальної програми, ряд стосувались поліграфічної діяльності, при цьому - як поліграфічного виробництва, так і господарсько-фінансової сторони видавничої справи, окрім того, нею написано та захищено дипломну роботу на тему поліпшення фінансово-майнового стану міської друкарні, як комунального підприємства.

Також, у публікації зазначалось про цинічну брехню, перекручування інформації, обливання брудом, замовні провокації, прикриття «благими намірами», упереджене ставлення до «місцевих чиновників» та маніпуляцію Революцією гідності.

Стверджує, що такі відомості не відповідають дійсності, оскільки вона не перекручувала будь-якої інформації, нікого не обливала брудом, жодних замовних провокацій не вчиняла, благими намірами не прикривалась, Революцією гідності не маніпулювала.

Поширення викладених у принизливій формі недостовірних відомостей про її «неграмотність», «нічого не тямлення нею» і «некомпетентність» самі по собі являються поширенням нічим не обґрунтованої та негативної оцінки її, як людини та особи, яка займається громадською діяльністю.

Через поширення відносно неї неправдивої інформації та принизливих відомостей позивачка зазнала і продовжує зазнавати глибоких душевних страждань, і сильних хвилювань. Вона почала і продовжує боятись за свою репутацію, втрати поваги оточуючих, негативної оцінки у їх очах, погіршення їх ставлення до неї, недопущення їх негативної оцінки її особи, в тому числі розумових та професійних здібностей і особистих якостей.

Виходячи із засад розумності та справедливості, моральну шкоду, завдану позивачці внаслідок поширення КП «Сокальська районна друкарня» недостовірної інформації на принижуючих відомостей, оцінює в розмірі 12000,00 грн.

Натомість, моральну шкоду, завдану позивачці редакцію газети «Голос з-над Бугу» внаслідок не опублікування спростування такої недостовірної інформації і порушення її законного права на спростування, виходячи з цих же засад, оцінює в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Сокальська районна друкарня», Редакція газети «Голос з-над Бугу», ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недостовірною наступну інформацію, поширену в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 р., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності»:

про те, що ОСОБА_5 приходила на комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» із перевіркою вказаного підприємства та його директора;

про те, що ОСОБА_5, як голова громадської організації «Антикорупційне бюро Сокальщини», надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А.Турколяку.

Зобов'язано ОСОБА_7 та редакцію газети «Голос з-над Бугу» спростувати недостовірну інформацію, поширену ними в газеті «Голос з-над Бугу» № 90- 91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 року, у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» шляхом публікації у газеті «Голос з-над Бугу» тим же шрифтом і на тому ж місці шпальти під заголовком «Спростування» наступного тексту спростування:

«Поширена в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 року, у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» інформація про те, що ОСОБА_5 приходила перевіряти комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» та його директора - не відповідає дійсності.

Поширена в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 року, у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» інформація про те, що ОСОБА_5 надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А. Турколяку - не відповідає дійсності», у строк не пізніше 30 (тридцяти) днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 1200 (одна тисяча двісті) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 170 (сто сімдесят) грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 195 (сто дев'яносто п'ять )грн.40 коп. судового збору.

Стягнуто з редакції газети «Голос з-над Бугу» в дохід держави 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржили Редакції газети «Голос з-над Бугу» та ОСОБА_7.

В апеляційних скаргах, Редакції газети «Голос з-над Бугу» та ОСОБА_7, зазначають, що суд ухвалив неправильне рішення, оскільки відступив від норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд першої інстанції при прийнятті рішення, що оскаржується в порушення чинного законодавства звільнив Позивача від доказування, натомість переклавши тягар доказування на Відповідачів, неповно і не всебічно дослідив матеріали справи, що призвело до розділення тотожних понять та тверджень та встановлення моральної шкоди там, де її наявність неможлива. Просять рішення Сокальського районного суду від 27 серпня 2015 року та прийняти нове, яким відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що поширена в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», інформація під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності»: про те, що ОСОБА_5 приходила на комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» із перевіркою вказаного підприємства та його директора; про те, що ОСОБА_5, як голова громадської організації «Антикорупційне бюро Сокальщини», надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А.Турколяку є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5, а відтак є підстави для відшкодування моральної шкоди.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28).

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації(ст.299 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України).

Матеріалами справи та судом встановлено, що в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06.11.2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності», був опублікований лист директора КП «Сокальська районна друкарня» ОСОБА_7, зокрема, у публікації вказано, що голова громадської організації «Антикорупційне бюро Сокальщини» ОСОБА_5 надіслала заяву щодо роботи КП «Сокальська районна друкарня» голові Сокальської районної ради І.Дацюку, прокурору Сокальського району Г.Некрилову, начальнику Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції у Львівській області Н.Васько, начальнику Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області А.Турколяку».

Також, у даній публікації вказано, що від громадської організації «Антикорупційне бюро Сокальщини» приходила перевіряти КП «Сокальська районна друкарня» громадська активістка ОСОБА_5 та її було названо «неграмотною «громадською активісткою»» і зазначено, що вона «нічого не тямить у поліграфічній роботі і не компетентна в фінансово-господарських питаннях».(а.с.144)

Автором листа, надрукованого в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності» є ОСОБА_7.

Згідно з положеннями вказаної статті та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що 06 жовтня 2014р. КП «Сокальська районна друкарня» відвідали активісти громадських формувань «Антикорупційне Бюро Сокальщини», «Народне Слово», «Самооборона Майдану 10-та Сотня» та «Сокальська Варта» з метою ознайомлення з умовами праці працівників цього комунального підприємства, де помітили, на їх думку, жахливий стан приміщень вказаного підприємства.

В зв'язку з цим ГО «Антикорупційне Бюро Сокальщини», головою якої є позивачка, звернулось з цього приводу із заявою до посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування для проведення перевірки.

Таким чином, інформація, яку позивач просила визнати недостовірною, такою не є.

Разом із тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1Закону України "Про інформацію").

Відповідно до вимог Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності колегія суддів вважає, що інформація, яка поширена в газеті «Голос з-над Бугу» № 90-91 (2820-2821) від 06 листопада 2014 p., у рубриці «Листи до редакції», під назвою «Громадські активісти законом прикриватись не мають права, а тим паче маніпулювати Революцією гідності»: про те, що ОСОБА_11 приходила на комунальне підприємство «Сокальська районна друкарня» із перевіркою вказаного підприємства та його директора, носить характер оціночного судження, оскільки саме так оцінив прихід на підприємство ОСОБА_5 разом із іншими особами - директор ОСОБА_7. Не убачається також, що інформація у вищезгаданій статті була спрямована на приниження честі та гідності позивача чи його ділової репутації.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції не враховано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело для неправильного вирішення спору.

Згідно ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними засобами доказування, а тому колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди також не має.

Окрім того, задовольняючи частково позов та стягуючи із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 1200 (одна тисяча двісті) грн. моральної шкоди, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди із ОСОБА_7 позивач ОСОБА_5 не заявляла.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних скарг відповідачів, відсутність підстав для задоволення позову, заявленого ОСОБА_5 до КП «Сокальська районна друкарня», редакції газети «Голос з-над Бугу», ОСОБА_7, третя особа Громадське об'єднання «Антикорупційне бюро Сокальщини» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Редакції газети «Голос з-над Бугу» та ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Сокальська районна друкарня», Редакція газети «Голос з-над Бугу» та третьої особи директора комунального підприємства «Сокальська районна друкарня» ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М. Гриновець