Справа №636/4491/15-ц
Провадження №2/636/177/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до Агрофірми «Базаліївський колос» Товариство з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2015 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Агрофірми ТОВ «Базаліївський колос», в якій просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідача належну ОСОБА_3 на праві власності земельну ділянку згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 13.10.2003 року, загальною площею 5,1074 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області та передати її ОСОБА_3 як власнику, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 5,1074 га з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Право власності засвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданим 13.10.2003 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №220.

10.04.2004 року між сторонами по справі було укладено договір оренди землі №31. Згідно п. 1 договору оренди позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку. Договір було укладено відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2004 року за №220. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 62 821 грн. (п.5 договору оренди).

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору відповідач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата згідно умов договору вноситься відповідачем у формі та розмірі 1,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 628,16 грн./рік (п. 9 договору оренди). Додатковою угодою від 10.01.2010 року до договору оренди його пункт 9 було викладено у такій новій редакції: «орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації». А звідси орендна плата починаючи з 10.01.2010 року була встановлена у розмірі 1884,48 гривень.

Пунктом 10 договору оренди визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата вноситься у такі строки: 01.01 - 31.12 кожного року (п. 11 договору оренди). Розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини відповідача, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13 договору оренди).

На виконання умов договору оренди земельна ділянка була передана позивачем у користування відповідача згідно акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 30.06.2004 року.

Згідно чинного на час реєстрації Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25.12.1998 року за №2073 - відповідачем було подано документи на державну реєстрацію договору оренди, яка була проведена Чугуївським районним відділом реєстрації у червні 2006 року за №74.

Позовні вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння позивач обґрунтовує наступним:

Строк договору оренди визначено його пунктом 8, де зазначено, що договір укладено на 10 років. Тобто зважаючи на те, що договір оренди було укладено 10.04.2004 року, строк його дії припинився 10.04.2014 року. Правом на поновлення строку договору оренди відповідач не скористався. У визначений п. 8 договору строк (тобто до 10 січня 2014 року) про намір продовжити дію договору відповідач письмо не повідомляв позивача. Додаткова угода між сторонами про продовження строку дії договору оренди не укладалася.

Позивач посилається на норми ст. ст. 1, 18, 19, 33 ЗУ «Про оренду землі» які, на його думку, свідчать про припинення дії договору оренди саме 10.04.2014 року, адже його було укладено 10.04.2004 року на 10 років. Проведення його державної реєстрації 21.06.2006 року мало своїм правовим наслідком лише набуття чинності зазначеним договором, який вже було укладено між позивачем та відповідачем раніше. Іншими словами, державна реєстрація договору оренди не змінила (і не могла змінити) самого моменту укладення цього договору, що відбувся 10.04.2004 року.

Викладене, на думку позивача, вказує на безпідставність користування відповідачем земельною ділянкою після 10.04.2014 року. Висловлюючи свою незгоду з таким користуванням, позивач направляв відповідачу листа від 25.02.2015 року про припинення договірних відносин з 10.04.2014 року, що було останнім днем дії договору. Незважаючи на те, що цей лист було отримано відповідачем 14.03.2015 року (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення), до сьогодні відповіді на нього позивач не отримував, а земельна ділянка відповідачем не повернена.

Різне тлумачення строків дії договору оренди стало підставою для звернення ОСОБА_3 з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача проти позову категорично заперечував, посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та Агрофірмою ТОВ «Базаліївський колос» зареєстровано 21.06.2006 року, а отже, строк дії останнього закінчується у 2016 році. ОСОБА_2 також надав суду розрахунок по оренді землі АФ «Базаліївський колос» ТОВ та довідки про виплату орендної плати пайщику ОСОБА_3 №27, згідно яких відповідач регулярно сплачує орендну плату позивачу за користування земельною ділянкою, що також підтверджується наданими касовими ордерами та відомостями на виплату грошей (а.с.35-46, 64-71).

Від представника третьої особи - головного управління Держгеокадастру у Харківській області - ОСОБА_4 надійшли пояснення згідно яких остання просила розглянути справу без її участі (а.с.101-106).

Згідно зі ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 зазначеного кодексу наголошує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Суд вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до наступного:

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 ОСОБА_3, на підставі розпорядження Чугуївської РДА від 26.03.2003 року №130, є власником земельної ділянки площею 5,1074 га, що розташована на території Базаліївської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13-15).

Відповідно до копії Договору оренди землі №31 від 10.04.2004 року, між ОСОБА_3 та Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ було укладено договір оренди землі строком на 10 років з орендною платою у розмірі 1,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 628,16 грн. на рік (станом на 01.01.2006 року з урахуванням коефіцієнту індексації орендна плата становить 650 грн.). Договір зареєстрований у Чугуївському районному відділі реєстрації, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.06.2006 року за №74 (а.с.7-9).

10.04.2004 року орендодавець ОСОБА_3 та орендар Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ в особі директора ОСОБА_5 склали акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 5,1074 га. В тому числі ріллі 5,1074 га, в натурі із земель власності, яка розташована на території Базаліївської сільської ради (а.с.10).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 30.06.2004 року №31 - ОСОБА_3 передала, а Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ в особі директора ОСОБА_5 прийняла у користування строком на 10 років земельну ділянку площею 5,1074 га на території Базаліївської сільської ради для мети та цільового призначення згідно умов договору (а.с.11).

01.01.2010 року між ОСОБА_3 та Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ в особі директора ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до договору оренди землі №31, згідно якої орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації та видається в грошовій, натуральній та відробітковій формі на суму орендної плати. Інші умови договору залишені без змін (а.с.12).

25.02.2015 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до директора Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ ОСОБА_5, в якій просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,1074 га на території Базаліївської сільської ради. Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про те, що відповідач лист позивача отримав 14.03.2015 року (а.с.16-17).

Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються главою 58 ЦК України, ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди, укладеним між сторонами по справі.

Відповідно ст. 792 ч. 2 ЦК України - відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі».

Договір оренди землі укладається в письмовій формі, однією з істотних умов договору є строк дії договору. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено ( ст. ст. 14, 17, 19, 31 ЗУ «Про оренду землі», чинного на час укладення договору).

На підставі ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 43 договору оренди, укладеному між сторонами по справі - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.8).

Зі змісту ст. 638 ч. 1 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-162ц13 від 19.02.2014 року)

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Отже, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і ніяким чином не впливає на факт його укладення (Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-127цс13 від 18.12.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору оренди землі від 10.04.2004 року позивачкою за актом прийому передачі та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, було передано, а відповідачем прийнято в платне користування належну ОСОБА_3 ділянку.

Починаючи з дня укладення договору оренди землі та передачі земельної ділянки, відповідач користувався нею, і щорічно сплачував оренду плату за користування земельною ділянкою відповідно до умов договору.

Отже, встановлено, що сторони приступили до виконання договору оренди земельної ділянки з часу його підписання, а саме реально настали правові наслідки відповідно до умов договору, так як відповідач користувався земельною ділянкою, а позивачка отримувала орендну плату. Вказані обставини відповідачем в судовому засіданні не спростовані.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, моментом укладення договору є момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді другої сторони про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Факт укладання договору має самостійне юридичне значення, що не є тотожним юридичному значенню набрання договором чинності.

За таких обставин, виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди), строк дії договору оренди землі починається не з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладення, тобто строк дії договору.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів того, що сторони, відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, у зв'язку з затримкою державної реєстрації договору оренди, досягли згоди щодо продовження строку дії укладеного 10.04.2004 року договору оренди та узгодили інший кінцевий строк його дії.

У Постанові Верховного Суду України за №6-5 цс13 від 06.03.2013 року викладена правова позиція, а саме - державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм ЗК України, ЦК України, ЗУ від 06.10.1998 року за № 161-XIV «Про оренду землі» та ЗУ від 11.02.2010 року за № 1878-VІ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації.

З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що строк дії договору оренди землі починається з дати його державної реєстрації є помилковим, так як державна реєстрації договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладання, тобто строк дії договору.

В той же час суд вважає не доведеними посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Судом встановлено, що відповідач у відповідності до вимог закону та на підставі договору оренди землі за №31, укладеному між сторонами по справі 10.04.2004 року та зареєстрованому 21.06.2006 року, набув право оренди земельної ділянки, що належить позивачці.

Зазначене повністю відповідає змісту ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», згідно з якою оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У договорі оренди вказані і погоджені між сторонами всі істотні умови договору оренди землі, визначені в ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві тощо.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Розрахунок по оренді землі; довідка про виплату орендної плати відповідачем позивачці за період з 10.04.2004 року по 31.12.2015 рік; особова картка на позивача; копії видаткових касових ордерів, відомостей на виплату грошей (а.с.35-46) свідчать про те, що ОСОБА_3 отримувала від відповідача орендну плату за договором оренди в повному обсязі в тому числі і за 2014-2015 роки, тобто в той період, в який, як зазначає в позові ОСОБА_3, строк дії довору оренди закінчився, зазначене сторонами не оспорюється.

Таким чином, відповідач користується земельною ділянкою за наявності належних правових підстав - зареєстрованого договору оренди, що підтверджується фактичними діями позивачки, тому правові підстави щодо витребування у відповідача земельної ділянки відсутні.

Зі змісту ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Зі спливом строку договору оренди спірної земельної ділянки пов`язана подія - закінчення строку дії договору оренди та повернення земельної ділянки орендодавцеві у разі недосягнення згоди на продовження відносин оренди.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

На підставі вимог ст.34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Позивачкою у позові не ставилася вимога про припинення, розірвання договору оренди землі, або визнання його недійсним, без чого витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є безпідставним. Договір оренди пройшов державну реєстрацію, він є укладеним.

Договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки відповідає нормам ЗК України, ЦК України, ЗУ від 06.10.1998 за №161-XIV «Про оренду землі» та ЗУ від 11.02.2010 за №1878-VI «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту роз'яснень, які містяться в п. 8 ППВСУ від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання неукладеного правочину стороною передчасно передане майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України). Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійним.

Відповідно до Правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи за№6-99цс13 від 18.09.2013 року: «Договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст. 210, ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі».

Як встановлено судом спірний договір в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, тобто є укладеним, а отже оспорюваним і за рішенням суду може бути визнаний недійсним, а тому витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання його недійсним не ґрунтується на вимогах закону.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався в позові, як на підстави своїх вимог- не доведені.

Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає як такий, що не знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

Керуючись ст. ст. 16, 182, 203, 215, 251, 387, 638, 640, 651, 792 ЦК України, ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», ППВСУ від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. ст. 10, 11, 61, 209, 212-215, 218, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до Агрофірми «Базаліївський колос» Товариство з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: