Справа № 742/3825/15-ц Провадження № 22-ц/795/317/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коваленко А.В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №cnr0GA00000011 від 11.05.2007 року, станом на 03.08.2015 року в розмірі 17339,14 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року становить 366202,63 грн., яка складається з наступного: 11144,36 доларів США заборгованості за кредитом; 5202,74 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом; 992,04 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, також 465 476,56 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина), 62856,71 грн. штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13420,92 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не вірно враховано та стягнуто нарахування позивачем пені та штрафу починаючи з жовтня 2009 року, тобто поза межами строків позовної давності, що суперечить вимогам ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України.

ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що розмір нарахованої пені не співвідноситься з розміром боргу та не застосував ч.3 ст.551 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції на думку апелянта, стягнуто безпідставно одночасно пеню та штраф за одне і теж по суті порушення умов кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що 11.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №cnr0GA00000011, відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 20000 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагород за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Період сплати з 20 по 25 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 317 доларів США 69 центів для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а.с.10-12).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2010 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 20144,70 доларів США (а.с.51). Рішення суду набрало законної сили.

30 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду до кредитного договору №cnr0GA00000011 від 11.05.2007 року, відповідно до якої п.1.1 викладено в новій редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 11.05.2007 р. по 16.05. 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії кредиту у розмірі 38701,40 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 16221,69 доларів США для погашення простроченої заборгованості, а також у розмірі 2479,71 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати починаючи з 30.07.2013 року позичальник повинен сплачувати кошти у сумі 1057,56 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту, що є невід»ємною частиною цієї додаткової угоди. ( а.с.56-59)

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по наданому кредиту, яка за розрахунком позивача станом на 03.08.2015 року складає 17339,14 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року становить 366202,63 грн., з них заборгованість за кредитом - 11144,36 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 5202,74 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 992,04 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 465 476,56 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 62856,71 грн. (а.с.63-65).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_7 порушив взяті на себе договірні зобов'язання і має заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, який регулює спірні правовідносини.

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тобто цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_7 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України, щодо застосування наслідків спливу позовної давності по стягненню заборгованості по пені на штрафів.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Крім того, укладаючи додаткову угоду до кредитного договору № cnr0GA00000011 від 30 липня 2013 року позивач та відповідач погодили в п.1 угоди, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику ОСОБА_7 кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшується на 17210, 38 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 0,007 дол. США, комісія у розмірі 0.00 дол. США., пеня у розмірі 17210,38 дол. США. Умовами вказаної угоди терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлений сторонами тривалістю 50 років.( а.с.56-59)

Відповідності до вимог ст.6, ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, щодо не застосування судом спеціальної позовної давності при стягненні пені та штрафів є безпідставними.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги відповідача, щодо ненадання належної оцінки судом першої інстанції факту співвідношення розміру нарахованої пені та розміру боргу та не застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2010 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 20144,70 доларів США (а.с.51). Рішення суду набрало законної сили, але стягувачем ПАТ КБ « ПриватБанк» не було вчасно предявлено до виконання, строк для предявлення його до виконання закінчився.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору № cnr0GA00000011 від 11 травня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, за період часу з 7 жовтня 2009 року по 03 серпня 2015 року станом на дату укладення додаткової угоди від 30 липня 2013 року заборгованість за тілом кредиту становила 8296,32 дол. США, за відсотками 14214,06 дол. США та за комісією 2000 дол. США, яку сторони при укладенні додаткової угоди погодили зменшити до16221,69 дол. США. Крім того сторони погодили, що споживач отримав кредит в розмірі 20000 дол. США на споживчі цілі.

Банк звертаючись з вказаним позовом до суду зазначив суму, яка підлягає до стягнення по тілу кредиту за мінусом суми, яка була на дату укладення додаткової угоди. На суму заборгованості по тілу кредиту позивачем нараховано відсотки та комісію. Вимоги щодо стягнення всієї суми заборгованості не заявлялись в звязку з пропуском терміну на предявлення рішення суду до виконання за яким вказана заборгованість була стягнута.

Крім того, в п.1 додаткової угоди до кредитного договору № cnr0GA00000011 від 30 липня 2013 року заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику ОСОБА_7 кредиту до дати підписання Додаткової угоди по пені становить - 17210,38 дол. США. П.2 вище зазначеної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобовязань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі пені, тобто -17210,38 дол. США.

В суму пені, яку стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судом першої інстанції враховано суму пені, тобто17210,38 дол. США передбачену додатковою угодою та суму пені нараховану в звязку не виконанням зобовязань в розмірах передбачених п.4.1 кредитного договору № cnr0GA00000011 від 11 травня 2007 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про стягнення пені в розмірі 465 476,56 гривень, оскільки підстави для застосування вимог ч. 3 ст.551 ЦК України відсутні.

Не може бути задоволена апеляційна скарга відповідача ОСОБА_7, щодо безпідставно стягнення судом одночасно пені та штрафу за одне і теж по суті порушення умов кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка. Що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч. 2 ст.549 ЦК України) Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання ( ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п.5.4 кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем від 11 травня 2007 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у звязку з чим банк вимушений буде звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250+ 5% від суми позову.

Тоді як нарахування та сплата пені передбачена п.4.1 вище зазначеного кредитного договору за порушення будь-якого зобовязання п.п.2.2.2,2.2.3

У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин доводи апелянта в частині неправильного застосування судом вимог ст. 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: