АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.В.

за участю позивача ОСОБА_1І, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5, ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення.

У обґрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 лютого 1998 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради вони є власниками квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстровані троє осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4, що підтверджується актом ПП «регіон-Центр» від 19 травня 2015 року.

Відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі за згодою позивачів.

Зазначають, що у червні 2007 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, після чого останній із квартири вибув, вивіз

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-114/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія: 46 Доповідач Кулянда М.І.

свої речі, однак, не знаявся з реєстрації.

Відповідач у спірній квартирі не проживає близько 8 років, не сплачує комунальні платежі, не несе інших витрат по утриманню квартири, вважається таким, що втратив право користування нею.

У звязку з наведеним, просили суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою.

У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_5 між ними склались неприязні стосунки, відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні квартирою, змінивши всі замки до неї. У квартирі залишились його особисті речі, які він не зміг забрати.

Зазначав, що у даній квартирі проживає їх неповнолітній син, а тому щоб не створювати конфліктних ситуацій, які могли б зашкодити психіці та нормальному духовному розвитку дитини не викликав працівників міліції, щоб зафіксувати факт не допуску його до квартири. Однак, він не має іншого постійного місця проживання, а тому просив суд вселити його у АДРЕСА_2 та зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні нею.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_2.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше року, а тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а також ним не надано доказів того, що він намагався вселитися в спірну квартиру або будь-яким чином відновити свої житлові права.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно частин 4,5 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 лютого 1998 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради позивачі є власниками квартири АДРЕСА_3. Право власності позивачів на дане майно було зареєстровано Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №65 за реєстровим номером 8775 (а.с. 6).

У зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується актом ПП «Регіон-Центр» від 19 травня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком ОСОБА_5, шлюб з яким розірвано в 2007 році (а.с.9). Він зареєстрований у вказаній квартирі з 29 січня 2002 року (а.с.107) .

З акту №81 від 19 травня 2015 року, складеного головою та членами дільничого комітету ПП «Регіон-Сервіс вбачається, що ОСОБА_4 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 понад 8 років (а.с.7).

Із пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які вони дали в судовому засіданні, вбачається, що відповідач з 2007 року не користується вказаним житловим приміщенням і жодного разу не намагався в нього вселитись.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше року, а тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши ОСОБА_4 в задоволенні його зустрічного позову про вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, оскільки відсутні передбачені законом підстави для вселення останнього.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з поважних причин з 2007 року, оскільки позивачі перешкоджають йому користуватись вказаним нерухомим майном не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину, що він з поважних причин не проживав в спірній квартирі більше року, намагання його вселитися в спірну квартиру. Також апелянтом не надано доказів того, що позивачі перешкоджають йому користуватись вказаним нерухомим майном.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: