РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Батмановой В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2013 року він надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000 грн. Згідно домовленості між сторонами відповідач зобовязався повернути зазначену суму позивачу протягом одного року до 11 грудня 2014 року. Однак, зазначені кошти відповідач не повернув, тому позивач просив стягнути з відповідача суму у розмірі 46 332,87 грн., оскільки позивач за цей час зазнав інфляційних втрат, 3% річних за користування коштами, пеню та моральну шкоду розмірі 20 000 грн, а також, понесені витрати по сплаті судового збору.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити з підстав в ньому викладених.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності та за перечення на позовну заяву в яких визнала позов частково в частині стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 25 000 грн.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги, такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року відповідач від позивача отримав в борг кошти в сумі 30 000 грн., факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 30 000 грн. підтверджується розпискою про отримання коштів, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобовязання виконав не в повному обсязі та не повернув позивачу частину коштів, що залишилась в розмірі 25 000 грн. На неодноразову вимогу позивача повернути суму боргу відповідач борг не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу, що залишилась.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання про позику позивач виконав повністю, термін повернення коштів настав, але відповідач в добровільному порядку не повернув кошти, то згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від суми заборгованості суд приходить до висновку про їх обгрунтованість. Таким чином за період з 11.12.2014 по 09.11.2015 стягненню за цією вимогою підлягає 686,30 грн., згідно розрахунку наданому позивачем.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат від суми заборгованості суд приходить до висновку про їх обгрунтованість. Отже за період з 11.12.2014 по 09.11.2015 стягненню за цією вимогою підлягає 11 400 грн. згідно розрахунку наданому позивачем.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 9 246,57 грн. суд приходить до висновку про безпідставність та необгрунтованість вказаних вимог, оскільки розпискою та законом не передбачено можливості стягнення пені, про яку не зазначено в договорі позики, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного.

Згідно п.3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також при оцінці розміру моральної шкоди обовязковому підтвердженню з боку позивача підлягають факти заподіяння моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до матеріалів позовної заяви, позивачем належних та достатніх доказів про наявність та розмір моральної шкоди у даній справі надано не було.

Вимоги щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки між сторонами по справі існували договірні правовідносини, а до таких правовідносин не можуть бути застосовані підстави відшкодування шкоди, передбачені ст. 1167 ЦК України, яка регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Оскільки такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, розпискою не передбачено, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача по даній справі обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 3654 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень 00 копійок по розписці, три відсотки річних в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 30 копійок, інфляційні втрати в розмірі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок, а всього 37086 (тридцять сім тисяч вісімдесят шість) гривень 30 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова