1Справа № 335/6526/15-ц 2/335/125/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив вселити його та членів його сім'ї, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частку будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначав, що він є сином ОСОБА_2, який проживав у вказаному будинку до 2006 року з сім'єю, а саме його матір'ю ОСОБА_5, ним та сестрою ОСОБА_2 5 червня 2008 р. шлюб між батьками було розірвано, вони проживають окремо. У будинку ніхто не проживав, будинок руйнується, вікна пошкоджено, будинок на даний час знаходиться в незадовільному санітарному стані. Позивач мав намір відремонтувати будинок та проживати в ньому, проте, відповідач добровільно не дозволяє проживати йому та його родині у будинку. З наведених підстав, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги (з урахуванням уточнень) та просив позов задовольнити. Пояснив, що вищевказаний будинок складається з двох частин, в одній половині жили бабуся та дідусь, а в іншій - відповідач та його матір ОСОБА_6 Сімейні відносини між ними не склались, т.я. відповідач постійно вчиняв сварки, зловживав спиртними напоями, застосовував до нього фізичну силу. Зараз у половині будинку проживає ОСОБА_6, а в другій частині ніхто не живе, відповідач там повісив замок та не дозволяє користуватися тією часткою будинку, внаслідок чого в цій частці антисанітарія, двір у занепаді, приміщення розбито, розкрадене особами без постійного місця проживання, внаслідок чого руйнується сумісна стіна з іншою половиною будинку. Відповідач чинить перешкоди у заселенні, оскільки він забрав ключі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що він з моменту народження проживав у будинку АДРЕСА_1, цей будинок єдиний, не був поділений на частки. Вважає, що він мав успадкувати будинок після смерті батьків, проте, на даний час спадкові права не оформив. З 2006 р. він з ОСОБА_6 розірвав шлюб та проживає окремо. Вказав, що ОСОБА_6 з ОСОБА_7 самостійно заселилися у будинок, де мешкають зараз. Вони все винесли з двору, розбили машину. Він не може користуватись будинком, оскільки його побив ОСОБА_7 Пізніше, ОСОБА_6 та їхня донька ОСОБА_2 вселились у будинок на підставі рішення суду. Позивач створює йому перешкоди у користуванні будинком, а також фактично проживає за іншою адресою, знімає житло, тому вважає, що у позові слід відмовити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (мати позивача) пояснила, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі з 1988 р. по 2007 р., мають двох дітей. Сім'я проживала у будинку АДРЕСА_1 З 2007 року ОСОБА_2 не проживає у будинку. Вона з 2009 р. була вселена з сином та донькою у цей будинок на підставі рішення суду. У другій половині будинку проживають особи без постійного місця проживання. Будинок має два входи. Вона не може зайти у другу половину будинку, оскільки ОСОБА_2 повісив на неї замок. Вона не перешкоджала відповідачу користуватись будинком. В цей же час, відповідач на неї скаржився до різних інстанцій.

Свідок ОСОБА_7 (перебуває із ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах) суду пояснив, що у 2008 році ОСОБА_2 зачинив другу половину будинку, там іноді знаходяться особи без постійного місця проживання, там протікає дах, все поламано, бардак. ОСОБА_1 спробував туди в'їхати, почався скандал, ОСОБА_2 перешкоджає вселенню сина, однак і сам не проживає там, не дозволяє користуватись. Проте, спільна стіна цих двох половин будинку руйнується, і тому потрібно негайно роботи у будинку ремонт, наводити порядок.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши обставини справи та перевіривши їх доказами, в межах позовних вимог, суд встановив наступне.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2009 р. ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5 вселено в будинок АДРЕСА_1 (арк. справи 91-92).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2009 р. рішення суду першої інстанції залишене без змін (арк. справи 93-94). Таким чином, рішення суду першої інстанції є таким, що набрало законної сили.

Позивач змінював прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 16 вересня 2009 р., виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 31 (арк. справи 124).

Позивач та відповідач зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 66 Орджонікідзевського району міста Запоріжжя Кийко І.А. від 29 жовтня 2015 р. (арк. справи 99).

Будинок не є приватною власністю у зв'язку із розташуванням у заповідній зоні острова Хортиця. Як встановлено судом, в будинку раніше проживали батьки відповідача, після їх смерті відповідач звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, проте відповідачу державний нотаріус 26 червня 2015 р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документа на будинок (арк. справи 108 зворотній бік).

ІНФОРМАЦІЯ_2. в позивача народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10 грудня 2014 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1373 (арк. справи 125). Матір'ю дитини є ОСОБА_3, з якою позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ч.2 ст.18 цього Закону, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За вимогами статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне

господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали

бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, оскільки позивач був вселений у спірне жиле приміщення за рішенням суду від 15 січня 2009 р., яке набрало законної сили, є членом сім'ї наймача, тому в даному випадку згода відповідача на вселення його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 до спірного жилого приміщення не вимагається.

За таких обставин, а також виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, з метою дотримання прав дитини, гарантованих вищевказаними положеннями Закону України «Про охорону дитинства», суд вважає за можливе вселити ОСОБА_4 (сина позивача) та ОСОБА_3 (мати неповнолітнього ОСОБА_4 та цивільну дружину позивача) в будинок АДРЕСА_1

В цей же час, оскільки позивача вже було вселено у цей будинок на підставі рішення суду, тому законні підстави для проведення знов його вселення у будинок відсутні.

Також суд зазначає, що відповідно до наданих суду документів на будинок, зокрема, інвентаризаційної справи (арк. справи 71-78), зазначений будинок є єдиним домоволодінням, без виділення часток з нього. Як пояснили сторони у судовому засіданні, дійсно, будинок має два входи, проте це фактично є один будинок, і в судовому чи іншому порядку не визначались частки цього будинку. Тому, в даному випадку вселення членів сім'ї позивача (дитини та цивільної дружини) слід здійснювати саме у будинок, а не в його окрему частку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач зі своєю родиною має інше місце проживання, у зв'язку із чим підстави для вселення відсутні, з огляду на таке.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Також суд вважає посилання сторін на те, що вони створюють один одному перешкоди у користуванні будинком, такими, що не впливають на вирішення даного спору, оскільки в цій справі спірними між сторонами є відносини, пов'язаними із вселенням членів сім'ї наймача у будинок. В цей же час, суд неодноразово роз'яснював сторонам у разі наявності спору та відсутності домовленості щодо порядку користування даним будинком право звернутись до суду із позовом про визначення порядку користування жилим приміщенням. Проте, на даний час сторони своїм правом не скористались.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково, а саме в частині вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1

На підставі статті 88 ЦПК України, а також враховуючи, що позивачеві було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, в цей же час, позов суд задовольняє частково, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача та відповідача в дохід держави по 275,60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як членів сім'ї ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 3 лютого 2016 р.

Повний текст рішення виготовлено 8 лютого 2016 р.

Суддя А.В. Шалагінова