Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Дацюк О.І. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/4544/15
28 січня 2016 року Справа № 22ц/778/507/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошової суми позики, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми позики. Свої вимоги мотивував тим, що за письмовою розпискою від 29.07.2011 року ОСОБА_2 зобов'язалась повернути ОСОБА_5 гроші у сумі 80 000 грн. протягом 12 місяців до 29.07.2012 року. 16 листопада 2014 року ОСОБА_5 (його мати) померла. Грошова сума згадана у розписці не повернута в повному обсязі. Він та треті особи є спадкоємцями після померлої. Тому покликав суд стягнути з відповідача на його користь: суму основного боргу - 55 800 грн., три відсотки річних за час користування грошима 976 грн. 50 коп., інфляційне збільшення суми боргу 24 719 грн. 40 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2015 року заявлені вимоги відхилені, у звязку з відсутністю між позикодавцем і відповідачем правовідносин за договором позики.

В апеляційній скарзі позивач прохав скасувати судове рішення, оскільки на його думку, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

У ч.1 ст.1282 ЦК йдеться, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Із матеріалів справи видно, що за письмовим документом від 29.07.2011 року відповідач зобовязався повернути ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 80 000 грн. періодичними щомісячними платежами протягом 12 місяців до 29.07.2012 року (а.с.4).

16 листопада 2014 року ОСОБА_5 померла (а.с.5).

Судом також встановлено, що заявник та треті особи є спадкоємцями після померлої (а.с.50,51,53,55).

У ст.1049 ЦК йдеться, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (гроші у тій самій кількості, що були передані за договором) у строк та порядку встановлених в договорі.

Відповідач твердив, що між ним та померлою мали місце трудові відносини за трудовим договором. Під час виконання обовязків продавця була виявлена недостача товару на суму 80 000 грн., яку вона погодилась сплатити й про це написала розписку (а.с.40).

Згадані обставини підтвердили свідки у судовому засіданні.

У ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей або речей.

Договір позики є прикладом реального договору. Згідно з абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вказівка на реальність договору позики міститься в абз.1 ч.1 ст.1046 ЦК.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як підсумок, розписка або інший документ, має посвідчувати факт передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, підтверджуючи як факт укладення договору позики та обов'язок позичальника повернути позикодавцю отриману суму грошей.

Суд наголошує, що немає позики там, де не було заздалегідь узято, оскільки не може бути мови про повернення.

Записи на звороті розписки про сплату періодичних платежів не містять належних реквізитів для договорів такого характеру.

Суд першої інстанції правильно встановив відсутність обов'язків відповідача за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого заявлені вимоги у справі, оскільки факт передачі грошових коштів не підтверджений.

В такому разі, у справі не доведено право заявника вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання.

Саме до таких правових висновків прийшов і районний суд.

З огляду на викладене підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: