АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1543/16 Справа № 202/3097/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І, Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP89750498 від 27.06.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 366 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, кінцевий термін повернення - 21.09.2007 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 20.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 41 084,35 грн. Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 31084,35 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № DNH4KP89750498 від 27.06.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 2 366 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, кінцевий термін повернення - 21.09.2007 року.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 20.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 41 084,35 грн., а саме: 2 366 грн. - заборгованість за кредитом, 12 288,93 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 23 996,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1932,59 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд правильно виходив з того, що банком не надано суду жодного доказу на підтвердження понесення витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог банку, суд виходив з того, що строк дії кредитного договору № DNH4KP89750498 від 27.06.2006 року закінчився 21.09.2007 року, позовна давність за даним договором сплинула 21.09.2010 року, а позивач звернувся з позовом до суду 28.02.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, суд посилався на п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 не звертався до суду з заявою про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд помилково послався на п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, не звернув уваги на те, що Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року внесено зміни до вищевказаного Пленуму, згідно яких, позовна давність за споживчими кредитами застосовується лише за наявності заяви сторони у спорі про її застосування, тобто в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Таким чином, оскільки відповідач не приймав участі в судовому засіданні, заяв про застосування строку позовної давності до суду не подавав, то строк позовної давності судом застосовано необґрунтовано, в порушення встановленого порядку.

Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 20.01.2014 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 41 084,35 грн., а саме: 2 366 грн. - заборгованість за кредитом, 12 288,93 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 23 996,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1932,59 грн. - штраф (процентна складова).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

ПАТ КБ "Приватбанк" нараховано пеню в розмірі 23 996,83 грн., а заборгованість по тілу кредиту становить 2 366,00 грн.

Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший розміру заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права ОСОБА_3, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 23 996,83 грн. до 2 366,00 грн.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як видно, строк дії кредитного договору закінчився 21.09.2007 року, проте позивач протягом тривалого часу не пред'являв до відповідача будь-яких вимог щодо стягнення заборгованості, і таким чином, своїми діями сприяв її збільшенню (в тому числі і пені).

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення сум штрафів, оскільки, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також, відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом можу бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 та частково задовольнити позовні вимоги банку, стягнувши з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № DNH4KP89750498 від 27.06.2006 року у розмірі 17 020,93 грн., яка складається з: 2 366,00 грн. - заборгованість за кредитом, 12 288,93 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 2 366,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, оскільки розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 357,44 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 170,21 грн. та за подання апеляційної скарги - 187,23 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DNH4KP89750498 від 27.06.2006 року у розмірі 17 020,93 грн., яка складається з:

- 2 366,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12 288,93 грн. - заборгованість по процентам;

- 2 366,00 грн. - пеня;

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 357,44 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: