Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торіс», про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торіс», про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торіс», про визнання договору поруки припиненим; за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торіс», ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду із указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 7 665 891 грн 30 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначило, що 19 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торіс» (далі - ТОВ «Торіс») було укладено генеральну кредитну угоду, в рамках якої 18 грудня 2008 року між указаними сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Торіс» отримало кредит в сумі 387 492 доларів США з терміном користування коштами до 17 грудня 2010 року та сплатою 17,0 % річних.

07 грудня 2010 року між ТОВ «Торіс» та ВАТ «Ерсте Банк» укладено додаткову угоду № 5 до договору кредиту, якою встановлено новий графік погашення заборгованості з кінцевою датою 14 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою 19 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (з кожним окремо) були укладені договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Торіс» зобов'язань, що випливають із укладеної генеральної угоди та всіх додаткових угод, що були укладені до неї.

Крім того, 24 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 812 508 доларів США терміном до 23 грудня 2017 року зі сплатою 12,0 % річних.

На забезпечення належного виконання умов вказаного договору 24 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ «Торіс» були укладені договори поруки, відповідно до умов яких останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4 з виконання умов кредитного договору.

Відповідачі ТОВ «Торіс» та ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконують, поточні платежі зі сплати кредиту та нарахованих відсотків згідно з графіком не сплачують, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. На вимогу щодо погашення заборгованості відповідачі не реагують.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічними позовами до ПАТ «Фідобанк» та просили визнати припиненими договори поруки від 19 грудня 2007 року, укладені між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також визнати припиненими договори поруки від 24 грудня 2007 року, укладені між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ВАТ «Ерсте Банк» було змінено термін виконання основного зобов'язання за укладеними з ТОВ «Торіс» і ОСОБА_4 кредитними договорами шляхом направлення у вересні та жовтні 2010 року вимог про дострокове повернення кредитних коштів. Тобто вважали, що з підстави пропуску строку пред'явлення вимоги до поручителів порука припинилася, а тому вимога до поручителів є безпідставною.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року у задоволенні первинного позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 19 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та ОСОБА_3

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 19 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 19 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та ОСОБА_5

У задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 24 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 24 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Торіс» про стягнення заборгованості за кредитними договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2008 року у сумі 7 665 891 грн 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків в сумі 437 731,53 доларів США (еквівалент у гривні становить 6 855 625 грн 61 коп.) та пені в сумі 810 265 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2008 року у сумі 7 665 891 грн 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків в сумі 437 731,53 доларів США (еквівалент у гривні становить 6 855 625 грн 61 коп.) та пені в сумі 810 265 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2008 року в сумі 7 665 891 грн 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків в сумі 437 731,53 доларів США (еквівалент у гривні становить 6 855 625 грн 61 коп.) та пені в сумі 810 265 грн 70 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», третя особа - ТОВ «Торіс», про визнання договору поруки від 19 грудня 2007 року припиненим відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2007 року в сумі 10 052 146 грн 05 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків в сумі 605 330,85 доларів США, еквівалент у гривні 9 480 518 грн 04 коп. та пені в сумі 571 628 грн 01 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №014/3530/4/08401 від 24 грудня 2007 року в сумі 10 052 146 грн 05 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків в сумі 605 330,85 доларів США (еквівалент у гривні - 9 480 518 грн 04 коп.) та пені в сумі 571 628 грн 01 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк» про визнання договору поруки від 24 грудня 2007 року припиненим відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти вимог ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2015 року закрито провадження в частині вимог ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Торіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2015 року зустрічні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк, правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ТОВ «Торіс» було укладено генеральну кредитну угоду, в рамках якої 18 грудня 2008 року між вказаними сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Торіс» отримало кредит в сумі 387 492 доларів США з терміном користування коштами до 17 грудня 2010 року та сплатою 17,0 % річних.

07 грудня 2010 року між ТОВ «Торіс» та ВАТ «Ерсте Банк» укладено додаткову угоду № 5 до договору кредиту, якою встановлено новий графік погашення заборгованості з кінцевою датою 14 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою 19 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (з кожним окремо) були укладені договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Торіс» зобов'язань, що випливають із укладеної генеральної угоди та всіх додаткових угод, що були укладені до неї.

Крім того, 24 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 812 508 доларів США терміном до 23 грудня 2017 року зі сплатою 12,0 % річних.

На забезпечення належного виконання умов вказаного договору 24 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ «Торіс» були укладені договори поруки, відповідно до умов яких останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4 з виконання умов кредитного договору.

Відповідачі ТОВ «Торіс» та ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконують, поточні платежі зі сплати кредиту та нарахованих відсотків згідно з графіком не сплачують, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. На вимоги щодо погашення заборгованості відповідачі не реагують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Фідобанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даними вимогами до боржника та поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічними позовами, суд першої інстанції виходив з того, що банк у передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк не звернувся до поручителів із вимогою виконання основного зобов'язання за кредитними договорами, а відтак поруки є припиненими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Фідобанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з того, що банк в межах строку позовної давності звернувся до поручителів із вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із п. п. 5.2 договорів поруки від 19 та 24 грудня 2007 року договори набувають чинності з моменту їх підписання. При цьому п. п. 5.2.3 вказаних договорів передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто вказаними договорами поруки встановлено строк їх дії - після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язань за договором кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2010 року банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та вимог кредитного договору використав своє право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2008 року та звернувся до поручителів із письмовими вимогами про дострокове погашення заборгованості за вказаним договором, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Також у вересні 2010 року банк направив на адресу поручителів вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу строк обчислюється від цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-438цс15, та постанові від 09 вересня 2015, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-933цс15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Переглядаючи рішення районного суду, апеляційний суд на наведене не звернув уваги, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку із чим судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М.Фаловська