Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: ОСОБА_1 та його представника - адвоката Сулковського Б.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Радивилівського районного суду від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Додатковим рішенням Радивилівського районного суду від 9 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 487, 20 гривень судового збору.

У поданій на додаткове рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що в порушення вимог ст. 220 ЦПК України його не було повідомлено про дату та час розгляду справи, чим було не додержано норм процесуального права.

Оскільки позов про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_3 було подано 22 вересня 2014 року, тому для визначення розміру судового збору суд повинен був керуватись Законом України "Про судовий збір" у тій редакції, що діяла на час його подання (зі змінами, внесеними згідно із Законом №4212-VІ від 22.12.2011, №590-VІІ від 19.09.2013). Цим Законом встановлено, що судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 5 до 50 розмірів мінімальної заробітної плати становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати.

Вироком Радивилівського районного суду від 8 вересня 2015 року стягнуто з нього на користь позивача 10 000 гривень відшкодування моральної шкоди. Позаяк 1 відсоток від цієї суми складає 100 гривень, розмір судового збору повинен становити 0, 2 розміру заробітної плати, а саме 243, 60 гривень.

За таких обставин суд неправомірно стягнув з нього 487, 20 гривень судового збору, чим порушив вимоги матеріального закону.

З цих підстав просив додаткове рішення суду змінити, стягнувши судовий збір відповідно до чинного закону на момент пред'явлення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з невирішення питання про розподіл судових витрат у справі, а тому з власної ініціативи присудив із ОСОБА_1 у дохід держави 487, 20 гривень судового збору в зв'язку із стягненням з нього на користь позивача моральної шкоди.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Встановлено, що 25 вересня 2014 року під час розгляду Радивилівським районним судом кримінального провадження №000133 ОСОБА_3 пред'явив позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 42-43).

Позов розглянуто в зазначеному кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 квітня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вироком суду, що набрав законної сили, відповідача визнано винним за інкримінованим обвинуваченням і засуджено до штрафу у 5 100 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто з нього на користь Радивилівської районної державної адміністрації 392, 66 гривень; позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000 гривень моральної шкоди (а.с. 154-157).

Судовий збір у 487, 20 гривень в дохід держави стягнуто судом, що ухвалив вирок, 9 грудня 2015 року додатковим рішенням (а.с. 216-216, зв.).

Між тим, згідно із ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діяла на час вирішення справи судом, передбачено ставку судового збору за пред'явлення позовної заяви немайнового характеру у розмірі 0, 2 мінімальної заробітної плати, що станом на 25 вересня 2014 року складало 243, 60 гривень.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення судового збору уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення додаткового рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для скасування додаткового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до хибного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Радивилівського районного суду від 9 грудня 2015 року скасувати.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: