АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/8604/15-ц
Справа №22-ц/791/ 282/2016 Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року січня місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючий Борко А.Л.

Судді : Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, за участю прокурора Суворовського району м.Херсона на стороні відповідача,третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору:Головне територіальне управління юстиції в Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,зазначаючи,що в рамках виконавчого провадження боржник ОСОБА_3 сплатила заборгованість ОСОБА_2 шляхом внесення коштів на рахунок, однак державним виконавцем розпорядження було виконане лише через три місяця. Зважаючи на неправомірні дії Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, позивачу завдано збитків на суму 33926,2 грн. у звязку із перерахуванням курсу дол. США за час затримки. У звязку із наведеним, просив стягнути завдані збитки.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, за участю прокурора Суворовського району м. Херсона на стороні відповідача, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Головне територіальне управління юстиції в Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити,рішення суду першої інстанції скасувати,ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку,що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області перебував виконавчий лист № 668/185/13ц,виданий 09.07.2013 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості.

10.02.2014 року ОСОБА_3 було сплачено заборгованість перед ОСОБА_2 в сумі 152355 грн. та 1099,01 грн. (разом з витратами виконавчого провадження 168799,41 грн.) на депозитний рахунок Головного управління юстиції у Херсонській області.

12.02.2014 року державним виконавцем було винесено розпорядження №39042813/1 та № 39043016/1 для перерахунку вищезазначених грошових сум на рахунок позивача.

Відповідно до платіжних доручень № 64 та № 65 від 24.05.2014 року кошти у розмірі 152355 грн. та 1099,01 грн. були перераховані Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області на рахунок позивача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,13.05.2014 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області щодо невиконання розпоряджень державного виконавця про перерахування коштів. Зобов'язано відповідача виконати розпорядження № 39043016/1 від 12.02.2014 року та № 39042813/1 від 12.02.2014 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про перерахування на користь ОСОБА_2 152355 грн. та 1099,01 грн. відповідно.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових осіб.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області в жодних цивільно-правових відносинах з ОСОБА_2 не перебувало та ніяких цивільно-правових угод, з яких могли б виникнути грошові зобов'язання з ним не укладало.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона у справі № 668/185/13ц вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 10.08.2012 року в сумі 152355 грн. та судовий збір у сумі 1099,01 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, на його виконання видано виконавчий лист, який було звернено до примусового виконання.

Таким чином,суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що правовідносини,які виникли між позичальником та боржником за договором позики від 10.08.2012 року не розповсюджуються на правовідносини,що виникли між сторонами у справі на стадії примусового виконання рішення суду,яким вирішено питання щодо цих зобовязань.

Колегія суддів вважає,що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначених вище позовних вимог.

Крім того,на думку колегії суддів,щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Частиною 2 ст.1167 ЦК України встановлено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим,органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема у інших випадках, передбачених законом (п. 3 ч. 2 ).

Відповідно до роз'яснень,викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з'ясувати наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльністю відповідача йому було завдано моральної шкоди та не було зазначено, в чому саме вона полягає.

Крім того,судом першої інстанції обґрунтовано зазначено,що між протиправною бездіяльністю відповідача,яка полягала у не перерахуванні коштів в гривні на рахунок позивача та упущеною вигодою відповідача у вигляді курсової різниці гривні по відношенню до долару США відсутній причино - наслідковий звязок та позивачем не доведено наявність самої шкоди у вигляді упущеної вигоди,оскільки кошти,стягнуті рішенням суду з боржника він отримав у повному обсязі.

Таким чином,колегія суддів приходить до висновку,що суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги,щодо невідповідності висновків суду обставинам справи,до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону,належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л.Борко

Судді: В.О.Бездрабко

ОСОБА_1