Провадження № 22ц/784/206/16 Суддя першої інстанції Циганок В.Г.
Справа№488/5113/14-ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (надалі ОСОБА_2, ПАТ «Мегабанк») на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2015 року за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, Корабельний районний відділ м. Миколаєва Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 вересня 2014 року ПАТ «Мегабанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1, на яку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 20 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_7, звернуто стягнення як на предмет іпотеки за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року. ОСОБА_2 просив зобовязати Корабельний РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області зняти з реєстрації відповідачів за вказаною адресою.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Мегабанк» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством "МЕГАБАНК" та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №322-14П/2007, за умовами якого ОСОБА_2 надав позичальнику ОСОБА_8 кредит у сумі 139 000грн. зі сплатою 18,5% річних та із кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 19 грудня 2011року.

05 вересня 2008 року для забезпечення виконання умов кредитного договору, між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 7699 . Згідно умов договору, відповідачі передали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві спільної часткової власності (а.с. 7-12, 26-27).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 156 686,07грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з наданням ПАТ «Мегабанк» права продажу квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу із будь-якою особою покупцем за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленої суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та надані всі повноваження продавця (а.с.28-33)

Згідно довідки житлово-експлуатаційної організації КП ДЕЗ "Океан" від 05 червня 2015року за вказаною адресою у квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5 разом з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстрація усіх трьох з 23 жовтня 2013 року), ОСОБА_4 (реєстрація з 21 квітня 1992 року) (а.с.107).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом ч.ч. 1,2 ст. 39 цього закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

З огляду на викладене правові норми вбачається, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Як зазначено вище, суд першої інстанції встановив, що в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому висновок районного суду про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із цієї квартири без надання їм постійного житла є обґрунтованим та таким, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15; від 1 липня 2015 року у справі № 6-875цс15; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15; від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1630цс15.

Оскільки вимоги щодо зобовязання Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області зняти з реєстрації відповідачів за вказаною адресою є похідними від вимог про виселення цих осіб, тому місцевий суд, відмовивши у задоволенні позовних вимог про виселення, підставно відмовив й у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виселення відповідачів з житла без надання їм іншого житлового приміщення, а отже підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити, а заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_9