Єдиний унікальний номер 229/2538/15-ц Номер провадження 22-ц/775/351/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів : Канурної О.Д., Халаджи О.В.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дружківського міського суду від 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір»ю ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та відмову у зустрічному позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 за станом здорова»я не може виховувати дітей, потребує лікування, проживає в однокімнатній квартирі, не може приділяти дітям належної уваги та догляду, старший син ОСОБА_5 висловив бажання проживати з ним. Вказані обставини вважає виключними, що є підставою для визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_5 з ним - батьком.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 ( відповідач за зустрічним позовом) підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2І ( позивач за зустрічним позовом) надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, просить справу розглянути без її участі, в задоволенні апеляційної скарги відмовити ( ЕП -396/16 від 27.01.2016 р ).

Від представника органу опіки і піклування Дружківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі ( вх ЕП -352/16 від 25.01.2016 р )

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, зясував доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_1

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2006 року по квітень 2015 року. У них народилося двоє дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьки проживають окремо. З квітня 2015 року між ними виник спір щодо місця проживання дітей, який за заявою сторін неодноразово вирішувався органом опіки і піклування Дружківської міської ради. Висновком опіки і піклування Дружківської міської ради від 11.09.2015 року №16-1641-01 визнано, що розлучення дітей не відповідає їх інтересам та визнано доцільним визнати місце проживання малолітніх дітей з матір»ю ОСОБА_2, яка не заперечує проти спілкування дітей з батьком ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що по справі відсутні виключні обставини для розлучення малолітніх дітей з матір»ю, розлучення дітей з матір»ю та розлучення братів не відповідає інтересам малолітніх дітей.

Такий висновок суду зроблений судом першої інстанції на підставі ретельно перевірених доказів по справі, відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини

Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими.

Відповідно до ст..29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною другою вказаної норми закону визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, Декларація прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Таких виключних обставин судом першої інстанції не встановлено, а посилання відповідача на ті обставини, що мати страждає на психічне захворювання має лише однокімнатну квартиру, площа якої не забезпечує санітарних норм на одну людину, не врахована думка старшого сина ОСОБА_5 щодо його наміру проживати з батьком спростовуються дослідженим матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за місцем роботи та проживання характеризується позитивно; згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25.08.2015 року квартира в м. Дружківка, вул.. Чайковського 10/91 має все необхідне для проживання та відпочинку дітей. Згідно довідки міської психіатричної лікарні від 28.05.2015 року ОСОБА_2 одноразово зверталась до лікаря-психіатра, 25.09.2014 року була оглянута психологом, встановлено діагноз помірно виявлений депресивний епізод з соматичними симптомами.28.08.2015 року оглянута лікарями ВКК КЛПУ3№, на час огляду психічних розладів не виявлено ( а.с. 91) .

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 вихователі дитячого садка, свідок ОСОБА_8 медична сестра поліклініки, ОСОБА_9 охарактеризували ОСОБА_2 як турботливу матір.

Згідно висновку органу опіки і піклування Дружківської міської ради від 11.09.2015 року місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 слід визначити з матір»ю ОСОБА_2, оскільки розлучення дитини з матір»ю та розлучення братів між собою не відповідає їх інтересам. ( а.с. 84) .

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини у відповідності до ст.. 171 СК України була вислухана думка самої дитини ОСОБА_3, який виявив бажання проживати з батьком. При цьому ним було зазначено, що він любить свого молодшого брата ОСОБА_1, який проживає з матір»ю.

Відповідно до ч. 3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Судом першої інстанції враховано приписи даної норми Сімейного кодексу, оскільки не встановлено виключних підстав для розлучення дитини з матір»ю. Вбачається, що на час виникнення спору між батьками дитина не мала повних 7 років, при опитуванні членами комісії органу опіки і піклування влітку 2015 року ОСОБА_3 висловлював бажання жити з матір»ю, батьком та молодшим братом. Розлучення братів суперечить інтересам малолітніх дітей.

Інші доводи апеляційної скарги також є необгрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість висновку про скасування оскаржуваного рішення. Оскаржуване рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам ст.. 213 ЦРК України.

За вказаних обставин згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 307, ст.. 308, ст. 315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського суду від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий

Судді :