УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Карпенко С.О., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикс Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1701/0907/64-021 від 19 вересня 2007 року у сумі 43 954,03 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 544 370,62 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням умов кредитного договору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 08 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1701/0907/64-021 від 19 вересня 2007 року, яка утворилась станом на 16 квітня 2014 року та складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 468,96 доларів США, із заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 15 134,90 доларів США, пені - 66 261,85 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1701/0907/64-021, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 29 102 долари США терміном до 18 вересня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних з метою придбання у власність автомобіля Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5-10).

02 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників, які зазначені в реєстрі заборгованості від 02 лютого 2012 року, в тому числі і вимоги до відповідача (а.с. 19-30, 80-120).

Відповідно до Реєстру заборгованості загальний розмір вимоги до ОСОБА_4, що відступається, становить 291 059,03 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 468,96 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 8 059,01 доларів США, пені в розмірі 4 901,31 доларів США (а.с. 111).

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 1701/0907/64-021 відповідач станом на 16 квітня 2014 року допустила заборгованість у розмірі 43 954,03 доларів США, що еквівалентно 544 370,62 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 468,96 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 16 134,90 доларів США та пені в сумі 5 350,17 доларів США (а.с. 12).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з принципів змагальності, диспозитивності, визначених ст.ст. 10,11 ЦПК України, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за порушення умов кредитного договору в сумі 38 603,86 доларів США та 66 261,85 грн. Визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що будь-яких доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості відповідачем суду надано не було, хоча положення ст. 60 ЦПК України зобов'язують сторони подавати докази на підтвердження в тому числі і своїх заперечень.

Судом апеляційної інстанції повно і всебічно досліджено надані сторонами докази, та надано їм належну оцінку, зокрема, зазначено, що договори відступлення права вимоги є чинними та, в силу ст. 204 ЦК України, є правомірними, а отже позивач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст. 512-517 ЦК України.

Разом з цим, відповідачем, враховуючи її заперечення щодо отримання повідомлення про перехід права вимоги до позивача, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору на користь первісного кредитора.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 08 жовтня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова