Єдиний унікальний номер 243/9565/15-ц Номер провадження 22-ц/775/103/2016
Єдиний унікальний номер 243/9565/15-ц Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О.
Номер провадження 22-ц/775/103/2016 Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 3 січня 2012 року по теперішній час працював у відповідача, однак за період з серпня 2014 року по листопада 2014 року йому не виплатили заробітну плату в сумі 17488,88 грн., яку просив стягнути та моральну шкоду в сумі 8000 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Артемвугілля» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, обставини які суд вважав доведеними, такими не є, висновки суду не відповідають обставинам справи - судом не надано оцінки тому, що довідка про розмір заборгованості по заробітній платі, яку суд вважав неналежним доказом, має всі необхідні реквізити офіційного документу, належним чином завірена та видана в установленому порядку, затверджує дійсні правовідносини сторін; судом не досліджено чи були доведені до відома структурного підрозділу накази про зміну місця реєстрації підприємства, чи був про них обізнаний позивач, суд не звернув уваги на те, що до цього часу позивач перебуває в правовідносинах з відповідачем, суд безпідставно відхилив клопотання позивача про витребування відомостей з УПФУ про персоніфікацію позивача.

В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмами, які передані 13 січня 2016 року та зареєстровані в Журналі телефонограм за №97, 98, 99.

Представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі (арк..спр.69, 86).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач з серпня 2014 року по листопад 2014 року працював на шахті ім..Гайового ДП «Артемвугілля», за довідкою №185 від 24 серпня 2015 року заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року складає 2547,13 грн., вересень 2014 року - 16,21 грн., жовтень 2014 року - 13571, 20 грн., листопад 2014 року - 1354,34 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог (довідка про розмір заборгованості по заробітній платі) є неналежними та недопустимими, інших доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі позивачем не надано.

Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитися неможливо.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказував на те, що він не отримував заробітну плату з серпня 2014 року по листопад 2014 року (арк..спр.1-2).

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав довідку Структурного підрозділу «Шахта ім..А.І.Гайового» Державного підприємства «Артемвугілля» (арк..спр.3).

Суд першої інстанції з урахуванням наданих відповідачем доказів дійшов обґрунтованого висновку, що дана довідка не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості.

В той же час відповідач не надав належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період, а суд не вжив всіх належних заходів щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, ч.3 - з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Зокрема, вони мають роз'яснювати сторонам можливості розгляду справи у третейському суді та порядок виконання його рішення, суть та процедуру здійснення кожної дії та їх наслідки, п.13 - при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не з`ясував обставини по справі та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність прийняття та дослідження доказу, отриманого під час розгляду справи в апеляційному суді, оскільки суд першої інстанції не витребував його, а відповідач давав йому оцінку в запереченнях проти позову, в той же час він є доводом апеляційної скарги.

Так, з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, який працював на ДП «Артемвугілля» за 2014 рік (арк..спр.96) вбачається, що відносно нього в Пенсійному фонді України містяться наступні відомості: сума заробітку для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, позначка про сплату страхових внесків. За спірний період - серпень - листопад 2014 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 20807,13 грн., в тому числі: серпень 2014 року - 3022,94 грн., вересень 2014 року - 19,24 грн., жовтень 2014 року - 8437,11 грн., листопад 2014 року - 9327,84 грн., страхові внески за даний період підприємством не сплачувались.

На підставі ч.8 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналізуючи вищевказані норми закону, апеляційний суд приходить до висновку, що ДП «Артемвугілля» має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за серпень - листопад 2014 року в розмірі 20807,13 грн..

Виходячи з положень ст.168.1.1 Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст.168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Отже, на ДП «Артемвугілля» покладено обов'язок по утриманню податків та інших обов'язкових платежів із доходів ОСОБА_1, отриманих за місцем роботи.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Предметом позову було стягнення саме заборгованості по заробітній платі за період серпень-листопад 2014 року, яку в позовній заяві ОСОБА_1 обчислив в сумі 17488,88 грн. (арк..спр.1-2).

На підставі даних Пенсійного Фонду України за даний період розмір нарахованої заробітної плати без урахування податків та інших обов'язкових платежів складає 20807,13 грн., які підлягають стягненню на користь позивача і це не є виходом за межі позовних вимог.

Згідно зі ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено порушення прав позивача, яке виявилося в несвоєчасній виплаті заробітної плати - є підстави для відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру цього відшкодування апеляційний суд враховує ступінь і характер моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 500 грн., в іншій частині цієї вимоги необхідно відмовити.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач судовий збір з позовної заяви не сплачував.

Враховуючи, що задоволені позовні вимоги по стягненню заробітної плати, які носять майновий характер та частково задоволені позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, тобто вимоги немайнового характеру, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 974,40 грн. (в частині вимог майнового характеру, заявлених фізичною особою - 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року; в частині вимог немайнового характеру, заявлених фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1218 х 0,4 + 1218 х 0,4). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 8о-VIІІ мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року, встановлена в розмірі 1218,00 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 20807 (двадцять тисяч вісімсот сім) грн.. 13 коп. з утриманням податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» в доход держави судовий збір в сумі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.О.Дундар

Судді: О.І.Корчиста

О.О.Тимченко