Провадження № 22ц/790/348/16 Головуючий 1-ї інстанції Островська Н.І.
Справа №637/608/15-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2.

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Новомиколаївська сільська рада Шевченківського району Харківської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок № 18 по вул. Жовтневій у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області, що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 15 листопада 2003 року ОСОБА_6 помер, а на вказаний будинок набув право власності його син ОСОБА_7 Останній не звернувся до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно Шевченківського БТІ та сільради, внаслідок чого власником будинку залишається ОСОБА_6 Позивач зазначив, що 15 травня 2005 року він передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн., як оплату за вищезазначений будинок, отримав ключі від домоволодіння та за домовленістю з власником став проживати у цьому будинку зі своєю родиною. Договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був, оскільки ОСОБА_7 на момент проведення розрахунку не здійснив державну реєстрацію свого права власності на спадкове майно, а також через брак у позивача коштів на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Також позивач зазначив, що з 15 травня 2005 року він безперервно та відкрито проживає у вказаному житловому будинку зі своєю сім'єю. 28 серпня 2014 року ОСОБА_7 помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є син ОСОБА_5 Вважає,що оскільки з 15 травня 2005 року по цей час жодна особа не зверталася за захистом прав, порушених ним у звязку з користуванням нерухомим майном, він має право на визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Саме з цих підстав просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Жовтнева-18, с. Новомиколаївка, Шевченківський район, Харківська область, за набувальною давністю.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Новомиколаївська сільська рада Шевченківського району Харківської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого рішенням виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 36 від 16 грудня 1995 року, ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок № 18 по вул. Жовтневій у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області (а.с. 5).

15 листопада 2003 року ОСОБА_6 помер.

Згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 04 травня 2005 року право власності на вказаний будинок набув ОСОБА_7 (а.с. 6).

ОСОБА_7 не звернувся до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (а.с. 5).

15 травня 2005 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн., як оплату за вищезазначений будинок, отримав ключі від домоволодіння та за домовленістю з ОСОБА_7 почав проживати у будинку зі своєю родиною. Договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був.

28 серпня 2014 року ОСОБА_7 помер (а.с. 7).

Згідно акту обстеження фактичного місця проживання сім'ї ОСОБА_3 станом на 25 червня 2015 року у с. Новомиколаївка по вул. Жовтнева-18 Шевченківського району Харківської області фактично з грудня 2009 року проживають без реєстрації: ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11. ОСОБА_3 в даному будинку фактично проживає з 15 травня 2005 року. З 15 травня 2005 року по грудень 2009 року ОСОБА_3 в даному будинку проживав один без реєстрації (а.с. 18).

На виконання судового доручення допитано свідка ОСОБА_12, яка пояснила, що житловий будинок по вул. Жовтнева-18 у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області належав ОСОБА_7 згідно свідоцтву про прийняття спадщини після померлої матері. ОСОБА_7 продав вказаний будинок ОСОБА_3 за 2500 грн. та передав йому ключі від будинку. Після 15 травня 2005 року в зазначеному будинку проживає родина ОСОБА_3. 28 серпня 2014 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті спадкоємцями є: дружина та 2 сина. Спадщину отримав син ОСОБА_5

Згідно інформаційній довідці зі спадкового реєстру спадкових справ після смерті ОСОБА_7, померлого 28 серпня 2014 року, заведено спадкову справу 04 жовтня 2014 року за № 530/2014 Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України позивачем не дотримано необхідних умов для набуття права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 є добросовісним володільцем, адже при передачі ОСОБА_7 йому спірного житлового будинку у власність, він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, тому слід визнати за ним право власності за набувальною давністю є необґрунтованими, та спростовуються доказами по справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Наведені положення закону суд першої інстанції взяв до уваги, та врахував, що спірне майно перебувало у володінні позивача на підставі усної угоди купівлі-продажу укладеної між позивачем та колишнім власником.

Таким чином, добросовісність ОСОБА_3 на зазначений ним як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: