Справа № 605/662/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" січня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т.В розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та за законом,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду із вказаним позовом. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок ,що в АДРЕСА_1 в порядку спадкування ,після смерті діда - ОСОБА_5 по заповіту останнього на ? частину та на 1/10 частину в цьому ж будинку в порядку спадкування за законом, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_6. Посилався лише на ту обставину, що право власності на будинок за покійними не зареєстровано, тому нотаріус відмовив в формленні прийняття спадщини. Роз'яснивши право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив визнати за позивачем право власності на частини житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті діда та батька, оскільки фактично постійно проживає в цьому будинку та вступив у володіння і управління спадковим майном . В наступне судове засідання представник позивача незявився.

Відповідачі не з'явилися, про день і час розгляду справи сповіщені.У відповідності з вимогами ст. 169 ч.4 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, відсутність заперечення на позов, суд дійшов висновку про під ставність позовних вимог за наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_7 та його син ОСОБА_6 зі своєю сім'єю були членами одного колгоспного двору і проживали разом в АДРЕСА_1 в будинку за даними одних погосподарських книг

Звідси випливає, що один колгоспний двір розділився на два окремих з виділенням у власність господарства, головою якого був ОСОБА_5, тієї частини будинку, в якій він проживав з дружиною, а в другій - члени іншого колгоспного двору, головою якого був та в особистій власності якого , ОСОБА_6 , є відокремлена від частини його батька колгоспного двору.,друга частина спірного будинку, згідно ст. 126 ЦК УРСР 1963 року

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв на право особистої влансоті на житловий будинок від 11 травня 1993 року виданих на підставі рішення виконкому Староміської сільської районної ради народних депутатів № 47 від 21 серпня 1992 року ? частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з належними до нього господарськми спорудами відноситься до колгоспного двору , що складається з двох членів головою якого є ОСОБА_5 , друга частина вказаного будинку рахується за головою двору ОСОБА_6 в склад якого входить п'ять членів колгоспного двору (а.с.10. 11).

Відповідно до чинного на той час законодавства будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія Інструкції „Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року не поширювалась на сільську місцевість.

Зазначені свідоцтва про право власності на відповідні частки в домоволодінні не оспорювалися та не визнані недійсними. Свідоцтва про право власності на відповідні частки видавалалися співвласникам на домоволодіння в цілому, що знаходиться АДРЕСА_1 , а не на конкретний будинок в цьому домоволодінні. Реальний поділ між співвласниками домоволодіння не проводився.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції від 16.01.2003 року з наступними змінами), цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи потрібно застосовувати норми Цивільного кодексу України, в редакції від 18.07.1963 року з наступними змінами. Згідно ст. 533 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.07.1963 року з наступними змінами), предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.07.1963 року з наступними змінами), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.07.1963 року з наступними змінами), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, після смерті дружини ОСОБА_7 спадкове майно прийняв чоловік померлої ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підстверджено свідоцтвом про смерть ( а.с.21)

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, копія свідоцтва про смерть а.с.22.

У спосіб, передбачений ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Підгаєцького районного нотаріального контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. ( а.с.34,37)

Відповідно до змісту ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до правових позицій ВССУ, викладених в п.1 Інформаційного листа № 10-1387/0/4-12д від 27.09.2012 р. «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «…право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2004 р.) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає в зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Право власності, згідно ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що позивач підтвердив допустимими доказами, що він, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті діда ОСОБА_5, котрий померІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом спадкодавця , набув право власності на спадкове нерухоме майно - побудований у 1958-1971 році житловий будинок із господарськими приміщеннями, тобто на ? ідеальної частини спірного будинку та на 1/10 йогго частини, що залишилась після смерті батька ОСОБА_6

У встановлений законодавством строк спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його син , позивач в справі, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та , який у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Відповідачі дружина померлого ОСОБА_6-ОСОБА_2 та його дочки ОСОБА_4 і ОСОБА_8, не подали до нотаріальної контори заяви про визначення частки померлого у спільному майні,а навпаки подали заяви про відмову від прийняття спадщини по закону, що позбавляє їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку.

Таким чином, суд проаналізувавши в судовому засіданні надані позивачем докази по справі і співставивши їх відповідно до вимог законодавства, приходить до висновку про те, що після смерті спадкодавця - діда позивача ОСОБА_5 та батька позивача ОСОБА_6, рідний онук і відповідно син - позивач ОСОБА_9 будучи спадкоємцем за заповітом та за законом, фактично прийняв та вступив в володіння спадковим майном свого діда, а потім батька до якого належить житловий будинок за адресою : .АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 169, 212-215, 218 ЦПК України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції від 16.01.2003 року з наступними змінами), ст. ст. 525, 530, 533, 548, 549 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.07.1963 року з наступними змінами), ст.ст.328, 1218, 1223, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частини житлого будинкуАДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 ідеальної частини житлого будинку за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом ,що залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий: підпис Г. В. Ігнатова