Справа № 352/176/15-ц
Провадження № 22-ц/779/306/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Тисменицького району до Загвіздянської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д. на ухвалу Тисменицького районного суду від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року прокурор Тисменицького району звернувся в суд із позовом до Загвіздянської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 17 грудня 2015 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На вказану ухвалу перший заступник прокурора Івано-Франківської області Торованин В.Д. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Закриваючи провадження у справі за непідвідомчістю даної справи суду цивільної юрисдикції суд не врахував, що предметом спору в ній є рішення сільської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва. Зважаючи на те, що сільська рада діяла як власник та розпорядник землі, спір має не публічний, а приватно - правовий характер, оскільки прийняття оскаржуваного рішення є підставою для виникнення права власності фізичної особи на земельну ділянку. Відповідно він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив ухвалу скасувати, справу направити для судового розгляду до суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду представник прокуратури Івано-Франківської області доводи скарги підтримала, а представник Загвіздянської сільської ради визнав, з наведених у ній мотивів.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в ній є рішення субєкта владних повноважень про надання фізичній особі дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таке рішення не порушує прав відповідача ОСОБА_2 як користувача чи власника земельної ділянки. А отже, між сторонами виник публічно-правовий спір, який повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Проте, погодитися з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2013 року між Івано-Франківською міською радою, Загвіздянською сільською радою та Тисменицькою районною державною адміністрацією укладено угоду про врегулювання земельного спору по встановленню меж м. Івано-Франківська та с. Загвіздя Тисменицького району (а.с.8).

Відповідно до умов цієї угоди сторони домовились, що Івано-Франківська міська рада під час складання проекту землеустрою щодо встановлення меж м. Івано-Франківська (урочище «Нивки» с. Загвіздя) не включає до проекту відповідного рішення, окрім раніше визначеної земельної ділянки площею 1,6 га, додатково земельну ділянку площею 3,29 га, а всього 4,89 га, на користь Загвіздянської сільської ради (п.1). Водночас Загвіздянська сільська рада та Тисменицька РДА погоджують межу між м. Івано-Франківськом, Загвіздянською сільською радою та Тисменицьким районом згідно схеми, розробленої ДП «Івано-Франківский інститут землеустрою» з врахуванням п.1 Угоди.

Цього ж дня сесією Загвіздянської сільської ради прийнято рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни межі с. Загвіздя», яким надано дозвіл сільській раді в особі сільського голови ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо зміни межі проекту формування території сільської ради із включенням в межі села земельної ділянки площею 4,89 га в урочищі «Нивки», земельної ділянки по вул. Польовій та частину вул. Липова-Осада. Також доручено сільському голові укласти угоду з ліцензованою організацією на розробку вказаного проекту землеустрою (а.с.7).

Встановлено, що рішенням сесії Загвіздянської сільської ради від 27 червня 2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,08 га в урочищі «Нивки» с. Загвіздя із земель комунальної власності, згідно погодженої схеми між м. Івано-Франківськом, Загвіздянською сільською радою, розробленої ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» (а.с. 5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокуратура Тисменицького району посилалася на те, що спірна земельна ділянка є державною власністю, а оскаржуване рішення прийнято сільською радою без погодження встановлення і зміни меж села Загвіздя та за відсутності необхідної землевпорядної документації.

За змістом статей 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі субєкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Як зазначено в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009в (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даними в п. 7 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144,146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року «Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Враховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, якщо субєкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого субєкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6 - 2510 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи вищезазначені обставини, предмет спору та субєктивний склад правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про непідвідомчість справи цивільній юрисдикції та закриття з цих підстав провадження в ній.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д. задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_4