Справа № 180/41/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем - Завадською А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про вселення його в квартиру АДРЕСА_1, встановлення порядку користування вказаним житловим приміщенням, шляхом визнання за ним право користування жилою кімнатою площею 8,2 кв.м, та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом і передати йому ключі від нього. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що спірна квартира придбана в період шлюбу між ним і відповідачкою, він зареєстрований у квартирі, іншого житла у власності не має. Але між ним і ОСОБА_2 склалися непорозуміння у шлюбних відносинах, і остання створює йому перешкоди в користуванні квартирою, а саме, на вхідні двері відповідачка встановила замки, від яких у нього немає ключів, та не пускає до квартири.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що шлюб між ним і ОСОБА_2 зареєстровано у липні 2012 року, а квартиру придбано у серпні 2012 року за кошти, які виділили батьки, як з його боку так і з боку відповідачки. З січня місяця 2016 року він проживає у своїх батьків, але бажає жити у квартирі АДРЕСА_1, тому що має таке право.

Відповідачка позов не визнала і в своїх письмових запереченнях, наданих суду, зазначила, що не бажає надалі жити з ОСОБА_1 однією сім'єю, оскільки останній постійно зловживає алкогольними напоями, в стані алкогольного сп'яніння здійснює сварки, ображає її, витрачає гроші на придбання спиртного, відвідує кафе, днями не з'являється до дому, не працює. Вона знаходиться у стані вагітності, і тому така поведінка позивача негативно на неї впливає, що може також вплинути на здоров'я ще ненародженої дитини. Вважає, що вселення позивача у спірну квартиру суперечить її інтересам, і з урахуванням поведінки останнього може призвести до негативних наслідків.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено 11 липня 2012 року, актовий запис № 104, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1

Згідно витягу про державну реєстрацію прав квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 1255.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, позивач періодично виїжджав на заробітки до Російської Федерації. На початку січня 2016 року між подружжям виникло непорозуміння з приводу того, що, повернувшись з роботи до дому, відповідачка не змогла потрапити до квартири, оскільки двері були зачинені, ключа в неї не було, а позивач у цей час спілкувався з друзями поза межами будинку. Ображена жінка вирішила, що подальше життя з позивачем суперечитиме її інтересам, замінила замок на вхідних дверях і винесла його речі з квартири.

Свідок ОСОБА_4, який є батьком позивача, пояснив, що квартира була придбання подружжям ОСОБА_4 за кошти, які виділені батьками відповідачки, ним і за кошти, зароблені сином за час вахт на Півночі. Також, всі речі у квартирі придбані за кошти сина.

Відповідно до ст.ст.60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи те, що шлюб між позивачем та відповідачкою укладено 11 липня 2012 року, а договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладено та зареєстровано 13 серпня 2012 року, вказане житло згідно сімейного законодавства України вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способи захисту цивільних прав та інтересів, перелічені у ч.2 ст.16 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню, оскільки підтверджені представленими по справі доказами.

На підставі ст.ст.60, 61, 63 Сімейного кодексу України, ст.ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання за ОСОБА_1 права користування жилою кімнатою площею 8,2 кв.м, кухнею, коридорами, санвузлом та коморою у вказаній квартирі.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та видати ключі від вхідних дверей зазначеного помешкання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину рішення суду складено проголошено 28 січня 2016 року. Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2016 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна