Провадження № 2/522/6205/16
У Х В А Л А

20.07.2016 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Нікітіна С.Й., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони приватному нотаріусу ОМНО ОСОБА_3 (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 7/9) вчиняти будь-які дії, повязані з веденням спадкової справи щодо майна ОСОБА_4, померлого 05.01.2016 року, в тому числі видавати свідоцтва про право на спадщину; шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4.

Представник позивача посилається на те, що з 05.07.2016 року відповідач матиме можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, виходячи з чого, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши подані матеріали, враховуючи підтвердженні ними обставини справи, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову, керуючись вимогами ст.ст. 151-153 ЦПК України, а також Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно розяснень, що надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернула з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Визначивши юридичну природу спірних правовідносин між сторонами і закон, який їх регулює, суддя знаходить, що реальність загрози невиконання рішення суду в разі його задоволення нічим не обґрунтована, окрім припущення позивача про можливість отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, вимоги позивача про заборону вчинення нотаріусом будь-яких дій стосовно ведення спадкової справи не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Щодо накладення арешту на нерухоме майно, то суду не доведена необхідність вжиття саме такого виду заходів забезпечення позову, так як зазначена квартира не є предметом даного позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не вказано точну частину квартири, на яку вимагається накладення арешту.

Таким чином, суддя, проаналізувавши доводи заявника, вважає, що клопотання не обґрунтоване і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає.

СУДДЯ:

20.07.2016