Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про стягнення середньомісячної заробітної плати за неправильно оформлену трудову книжку та за несвоєчасно виплачені розрахункові кошти, повернення вирахуваних профспілкових внесків, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, поясненняпредставника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 про виплату середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів при звільненні відмовлено у зв'язку з пропуском установленого строку на звернення; в задоволенні решти вимог - відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави 243 гривні 60 коп. судового збору

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує на неправильність стягнення з неї судового збору, просить рішення суду скасувати і задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - зміні з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 з 10 грудня 2009 року прийнята на посаду лаборанта кафедри мікробіології, вірусології та імунології згідно наказу Харківського національного медичного університету від 10 грудня 2009 року №1137/к (а.с.91).

Наказом Харківського національного медичного університету "Про особовий склад" від 14 липня 2014 року №651/к ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП(а.с.92).

Згідно довідки Харківського національного медичного університету від 20 листопада 2015 року №1895 розрахунок при звільненні 18 липня 2014 року ОСОБА_1 було здійснено в загальній сумі на підставі платіжних доручень №216 від 24 липня 2014 року в сумі 219,20 гривень, №163 від 24 липня 2014 року в сумі 475,47 гривень (а.с.181).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виплату середньомісячної заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів при звільненні за пропуском строку, суд із покликанням на положення ст.233 КЗпП (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) правильно встановив факт пропуску тримісячного строку, оскільки строк звернення до суду минув в жовтні 2014 року, а ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду в червні 2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду про безпідставність позовних вимог про повернення вирахуваних коштів (профспілкових внесків) без відповідних підстав, оскільки матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про відрахування з неї членських профспілкових внесків у відповідності до положень ч.3 ст.42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" (а.с.90).

Позивачка мала право й можливість написати заяву про вихід з членів профспілки, припинення настає після подання заяви та прийняття рішення профкомом первинної профспілкової організації, а отже і припинення відрахувань членських профспілкових внесків з часу прийняття рішення, але позивачка цих дій не вчинила.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди та обставини, на які ОСОБА_1 покликається, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення такої позовної вимоги.

Позивачка не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог, про її примушування з боку відповідача до виконання нижче оплачуваної роботи та примушування до звільнення з роботи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом першої інстанції не враховано ст.88 ЦПК України (розподіл судових витрат між сторонами) та положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на момент подання позовної заяви - червень 2015 року): від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

За наведеного у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з позивачки судового збору.

На підставі наведеного, ст.5 Закону України "Про судовий збір", керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Виключити із резолютивної частини рішення третій абзац, яким стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави 243 гривні 60 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.