Справа № 525/1417/15-ц
Провадження №2/525/47/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 друкарні-голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні та ОСОБА_2 районної ради Полтавської області про солідарне стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 09 грудня 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2 друкарні та ОСОБА_2 районної ради Полтавської області про солідарне стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 19 вересня 2008 року по 04 вересня 2013 року включно працював на посаді директора ОСОБА_2 друкарні, призначення та звільнення його із займаної посади здійснювалося згідно рішень засновника підприємства - ОСОБА_2 районної ради.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що при його звільненні всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Внаслідок чого станом на 09 грудня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_2 друкарні перед ним складає у відповідності до рішень Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року, 13.01.2015 року та заочного рішення від 06.05.2015 року 37885 грн. 39 коп., з яких: заборгованість із заробітної плати складає 6798 грн. 00 коп., а решта 31087 грн. 39 коп. заборгованість за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2013 року по 09 грудня 2015 року. Податок з доходів фізичних осіб враховано при здійсненні розрахунку суми до виплати.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вищевказані обставини встановлені рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 6 червня 2014 року, яке набрало законної сили 27 липня 2014 року та рішенням від 13 січня 2015 року, яке набрало законної сили 25 січня 2015 року та заочного рішенням від 06.05.2015 року, яке набрало законної сили 23 травня 2015 року. Судові рішення відповідачем не виконані та фактичний розрахунок з позивачем не проведено.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішеннями Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року по цивільній справі №525/20/14-ц; 13 січня 2015 року по цивільній справі №525/1295/15/15-ц; 06.05.2015 року по цивільній справі №525/261/15-ц, які набрали законної сили, а тому в силу норм ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи.

Як зазначає позивач, судові рішення відповідачем виконано не було та фактичний розрахунок з ним в повному обсязі не проведено.

Рішеннями Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року по цивільній справі №525/20/14-ц; 13 січня 2015 року по цивільній справі №525/1295/15/15-ц; 06.05.2015 року по цивільній справі №525/261/15-ц, які набрали законної сили, вирахуваний середньоденний заробіток згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, він складає 68 грн. 53 коп. Також зазначає, що строк затримки розрахунку у виплаті йому середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні починається з 07 травня 2015 року.

Посилаючись на вищевикладені обставини, на положення ст. 61 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, та навівши відповідний розрахунок розміру середнього заробітку за період з 07 травня 2015 року, позивач ОСОБА_1, також посилаючись на те, що ОСОБА_2 районна рада повинна бути солідарним відповідачем у справі, у позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_2 друкарні та ОСОБА_2 районної ради солідарно на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 07 травня 2015 року по день винесення рішення суду (а.с.а.с.1-2).

В судовому засіданні 26.01.2016 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в обґрунтуванні позовної заяви і просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 друкарні голова ліквідаційної комісії ОСОБА_3 в судовому засіданні 26.01.2016 року заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 друкарні визнав повністю, вказавши, що ліквідаційна комісія вживає заходи щодо погашення заборгованості по заробітній платі, однак в даний час недостатньо майна друкарні, яка знаходиться в стадії ліквідації для погашення заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 Також вважає, що ОСОБА_2 районна рада не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 і не може бути солідарним боржником у спірних правовідносинах.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної ради в судове засідання не зявився, від ОСОБА_2 районної ради надійшли письмові заперечення на позов ОСОБА_1 щодо стягнення з неї середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, в яких ОСОБА_2 районна рада просить відмовити у стягненні з неї середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні (а.с.а.с.65-66).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 друкарні-голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3, дослідивши та вивчивши матеріали даної справи і давши їм належну оцінку, а також оглянувши матеріали цивільних справ №525/20/14-ц, №525/1295/14-ц, №525/261/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника підлягає задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради належить відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено (з оглянутих матеріалів цивільних справ №525/20/14-ц; №525/1295/14-ц; №525/261/15-ц, рішень Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року, від 13 січня 2015 року, від 06 травня 2015 року), що рішенням позачергової сімнадцятої сесії пятого скликання від 19 вересня 2008 року ОСОБА_1 був призначений на умовах, передбачених контрактом, строком по 19 вересня 2009 року на посаду директора районної друкарні. Рішенням двадцять другої сесії пятого скликання дію контракту з директором районної друкарні ОСОБА_1 продовжено на три роки з 19 вересня 2009 року по 19 вересня 2012 року. Відповідно до п.п. 5.5 укладеного з ОСОБА_1 контракту за два місяці до закінчення строку контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Згідно п. 5.6 про наміри розірвати контракт керівник повинен письмово попередити районну раду за два місяці до моменту подачі заяви. За цей період керівник повинен передати керівництво справами своєму заступнику чи особі, визначеній районною радою, про що скласти акт передачі-приймання справ та подати його районній раді разом з заявою про звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не вимагає її припинення, дія договору вважається продовженою на невизначений строк.

В подальшому, рішенням двадцять першої сесії шостого скликання ОСОБА_2 районної ради від 4 вересня 2013 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора ОСОБА_2 друкарні з 05 вересня 2013 року (а.с. 24 справи № 525/20/14-ц, а.с. 46 справи 525/1295/14-ц).

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року (а.с.а.с.147-149 справи №525/20/14-ц), (а.с.56-58 справи 525/1295/14-ц) встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 розрахунок з ним проведений не був, і за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні було вирішено стягнути з ОСОБА_2 друкарні на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 6798 грн. станом на 30 липня 2013 року та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 6 вересня 2013 року по день винесення рішення суду 06 червня 2014 року в сумі 11009 грн. 34 коп., всього 17807 грн. 34 коп. При цьому, вищевказаним рішенням суду встановлено і по суті сторонами не заперечувалося, що з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 обчислена і складає 68 грн.53 коп. Отже, виходячи з положень ч.3 ст.61 ЦПК України про те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника бере для розрахунків середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 68 грн.53 коп., що визначена у рішенні Великобагачанського районного суду від 06 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року, яке набрало законної сили 31 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 друкарні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 07 червня 2014 року по 13 січня 2015 року включно в сумі 8562 грн. 82 коп. (а.с.9-10 справи №525/261/15-ц) та (а.с.65-66 справи № 525/1295/14-ц). В даному рішенні суду встановлено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки з 07 червня 2014 року по 13 січня 2015 року є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року, яке набрало законної сили 23 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 друкарні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 14 січня 2015 року по 06 травня 2015 року включно в сумі 4485 грн. 29 коп. (а.с.49-51 справи №525/261/15-ц).

У відділі ДВС ОСОБА_2 районного управління юстиції перебувають на виконанні три виконавчих провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 друкарні на користь ОСОБА_1, при цьому, загальна сума боргу становить 30855 грн.45 коп.; 30.09.2014 року ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 373 грн.76 коп. Отже, на даний час, станом на 07.05.2015 року та на 09.12.2015 року заборгованість по заробітній платі та середньому заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по вищевказаних судових рішеннях ОСОБА_1 не погашена (а.с.а.с.62-63).

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проведення процедури по ліквідації районної друкарні не є підставою, яка перешкоджає застосуванню вимог ст. 117 КЗпП України при невиплаті заробітної плати.

Отже, провівши системний аналіз положень КЗпП України вбачається, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29 січня 2014 року. Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№6-14417св12).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 червня 2014 року обчислена і складає 68 грн. 53 коп.

Суд приходить до висновку, що в межах розгляду даного позову строк затримки розрахунку при звільненні починається з 07 травня 2015 року і закінчується днем винесення рішення суду по даній справі. Компенсація за затримку розрахунку при звільненні підлягає виплаті ОСОБА_1 за 182 робочих днів, при цьому, суд наводить відповідний розрахунок: за травень 2015 року (з 07.05.2015 року) 16 робочих днів, за червень 2015 року 20 робочих днів, за липень 2015 року 23 робочих днів, за серпень 2015 року - 20 робочих днів, за вересень 2015 року 22 робочих днів, за жовтень 2015 року 21 робочий день, за листопад 2015 року 21 робочий день, за грудень 2015 року 23 робочих днів, за січень 2016 року (станом на 26.01.2016 року) 16 робочих днів (Розрахунок: 68 грн. 53 коп. х 182 (робочих днів) = 12472 грн. 46 коп.

При цьому, відповідно до абзацу 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без урахування цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, при таких обставинах справи суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 друкарні про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника.

З урахуванням спірних правовідносин сторін, повязаних з стягненням середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та змісту Статуту ОСОБА_2 друкарні, суд не вбачає підстав вважати, що правовідносини у справі за позовом ОСОБА_1 повинні передбачати солідарне стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, тому суд вважає, що є підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 районної ради середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.116,117 КЗпП України, розясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст.10,11,60,61,79,88,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Стягнути з ОСОБА_2 друкарні (38300, сел. Велика Багачка, вул. Леніна, 14 Полтавської області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 07.05.2015 року по 26.01.2016 року включно в сумі 12472 грн.46 коп. (без утримання податків, зборів і обовязкових платежів).

Стягнути з ОСОБА_2 друкарні (38300, сел. Велика Багачка, вул. Леніна, 14 Полтавської області) судові витрати по справі (судовий збір) у розмірі 487 грн. 20 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 30.01.2016 року.

Суддя