Справа № 347/1394/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

Головуючої-судді: ОСОБА_1

секретаря: Мусорук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ВіЕс Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ВіЕс Банк про розірвання кредитного договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року а також розірвання кредитного договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року з моменту їх укладення та припинення зобовязання за вказаними кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В :

Публічним Акціонерним Товариством ВіЕс Банк подано позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до Публічного Акціонерного Товариства ВіЕс Банк про розірвання кредитного договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року а також розірвання кредитного договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року з моменту їх укладення та припинення зобовязання за вказаними кредитними договорами.

Представник позивача-відповідача, ПАТ «ВіЕс Банк» ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності. Вимоги основного позову підтримує та просить задоволити в повному обсязі, зустрічний позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні.

Із змісту позовної заяви ПАТ «ВіЕс Банк» вбачається, що між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником ВАТ «Електрон Банк» та ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2, було укладено два кредитні договори, а саме : за умовами кредитного договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року ВАТ Електрон банк зобов»язався відкрити ОСОБА_2, як позичальнику кредитну лінію на поновлювальній основі в сумі 150 000,00 доларів США строком на 7 років. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 03 червня 2014 року. А за умовами кредитного договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року банк зобов»язався надати, як позичальнику (ОСОБА_2М.) грошові кошти в сумі 111600,00 доларів США. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 12 липня 2017 року.

Поручителем таких кредитних зобовязань відповідно до договорів поруки, від 06.06.2007 року та від 13.07.2007 року виступив ОСОБА_3, відповідач в справі.

05 січня 2015 року Позивачем було надіслано Відповідачу-2 Повідомлення-вимоги за вих. № 09-3/28 та за вих. № 09-3/29. Однак, Відповідач-2, як поручитель за Договорами поруки, свої зобов'язання з виконання зобов'язань згідно Договорів поруки та Кредитних договорів на дату подання позову не виконав.

Таким чином відповідачі в справі своїх договірних зобов'язань не виконали, а саме заборгували Банку кошти у загальній сумі 348 485,82 доларів США, що = 7 338 703,29 гривень (по курсу НБУ станом на 15.06.2015 р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), з яких: за Кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року заборгованість складає 160322,39 доларів США, що = 3 376 201,80 гривень (по курсу НБУ станом на 15.06.2015р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), окремий розрахунок додається, з яких: 72 806,56 $ = 1 533 220,90 гривень - заборгованість по кредиту; 31 747,73 $ = 668 570,02 гривень - заборгованість по відсотках; 55 768,10 $ = 1174 410,88 гривень. - пеня.

за Кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року заборгованість складає 188163,43 доларів США, що = 3 962 501,50 гривень, (по курсу НБУ станом на 15.06.2015р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), окремий розрахунок додається, з яких: 84 333,93 $ = 1 775 973,81 гривень - заборгованість по кредиту; 38 371,00 $ = 808 048,33 гривень - заборгованість по відсотках; 65 458,50 $ = 1 378 479,36 грн пеня.

Відповідач-позивач, ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі , вимоги основного позову заперечує . Зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Відповідач в справі, ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі в зв»язку із терміновим відрядженням, вимоги позову не визнає, просить врахувати подане ним письмове заперечення та постановити рішення суду про відмову в позові щодо нього.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд вважає вимоги основного позову підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до часткового задоволення а вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 підлягають до задоволення за наступних підстав:

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником ВАТ «Електрон Банк» та ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2, було укладено два кредитні договори, а саме: за умовами кредитного договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року (а.с.10-11) ВАТ Електрон банк зобов»язався відкрити ОСОБА_2, як позичальнику кредитну лінію на поновлювальній основі в сумі 150 000,00 доларів США строком на 7 років. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 03 червня 2014 року. А за умовами кредитного договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року (а.с.16-17) банк зобов»язався надати, як позичальнику (ОСОБА_2М.) грошові кошти в сумі 111600,00 доларів США. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 12 липня 2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов»язань відповідача-позивача в справі ОСОБА_2 між позивачем та відповідачем в справі ОСОБА_3 укладено договори поруки, а саме 04.06.2007 року (а.с.15) ОСОБА_3 взяв на себе зобов»язання виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року, а також 13.07.2007 року (а.с.24) в якості поручителя підписав договір поруки , за яким взяв на себе зобов»язання виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Ст 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом із тим суд звертає увагу, що на адресу відповідача в справі ОСОБА_3 позивачем надіслано повідомлення вимогу від 05.01.2014 р (а.с.27, 28) про порушення основним боржником ОСОБА_2 зобов»язань за кредитними договорами.

В силу вимог п.2.3 договорів поруки зазначено, що поручитель зобов»язується в повному обсязі виконати зобов»язання позичальника вказані в п.2.2 цього договору, на протязі 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення від Кредитора про невиконання боржником основного зобов»язання.

Згідно параграфу 3 Глави 49 ЦК України порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, зокрема кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

П.3.2. вищевказаних договорів встановлено, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно долучених до справи копій вимог банку (а.с.27, 28) вбачається , що такі вимоги на адресу відповідача в справі ОСОБА_3, як поручителю направлялись 05.01.2014 року, таким чином на час звернення позивачем із вказаним позовом вже минув шестимічний термін предявлення позовних вимог щодо останнього, як поручителя.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За таких обставин у ПАТ «ВіЕс Банк» виникло право пред'явити вимогу до ОСОБА_3 як поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 05.01.2014 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до ОСОБА_3 як поручителя банк пред'явив лише в даний час, - тобто 27.07.2015 року , вже після спливу встановленого шестимісячного строку.

Суд вважає, що банком основним позивачем в справі пропущено строк звернення до суду, до ОСОБА_3 , як поручителя про стягнення заборгованості в солідарному порядку із боржником ОСОБА_2 за його кредитними зобовязаннями а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитними договорами ( а.с. 8, 9 ) вбачається, що останній заборгував Банку кошти у загальній сумі 348 485,82 доларів США, що = 7 338 703,29 гривень (по курсу НБУ станом на 15.06.2015 р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), з яких: за Кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року заборгованість складає 160322,39 доларів США, що = 3 376 201,80 гривень (по курсу НБУ станом на 15.06.2015р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), окремий розрахунок додається, з яких: 72 806,56 $ = 1 533 220,90 гривень - заборгованість по кредиту; 31 747,73 $ = 668 570,02 гривень - заборгованість по відсотках; 55 768,10 $ = 1174 410,88 гривень. - пеня.

за Кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року заборгованість складає 188163,43 доларів США, що = 3 962 501,50 гривень, (по курсу НБУ станом на 15.06.2015р, становить: 1$ = 21,058829 грн.), окремий розрахунок додається, з яких: 84 333,93 $ = 1 775 973,81 гривень - заборгованість по кредиту; 38 371,00 $ = 808 048,33 гривень - заборгованість по відсотках; 65 458,50 $ = 1 378 479,36 грн пеня.

Проаналізувавши надані ПАТ «ВіЕс Банк» розрахунки (а.с.8, 9) суд дійшов до висновку, що станом на час звернення в суд із вказаним позовом за відповідачем ОСОБА_2 числиться заборгованість за Кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року - 55 768,10 $ = 1174 410,88 гривень. пені а також за Кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року заборгованість по пені складає 65 458,50 $ = 1 378 479,36 грн, що є непомірно високою, завищеною та є порушенням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Стаття 549 ЦК України регламентує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Тому суд, керуючись ст.551 ЦК України та враховуючи майновий стан відповідача, який має нестабільний мінливий дохід, має на утриманні малолітню дитину та вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості пені із непомірно заявленої позивачем суми ( за двома кредитними договорами) до суми у розмірі 5000 дол.США, що в перерахунку за курсом НБУ (21.058829) складає 105 294,154 грн.

Таким чином підлягає до задоволення пред»явлена основним позивачем сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року в сумі 106554,29 доларів США = 2 243 908,57 грн. , що складає: 72806,56 доларів США, еквівалентом 1 533 220,90 грн -заборгованості по кредиту, 31747,73 долари США, еквівалентом 668 570,02 грн. заборгованості по відсотках а також 2000 доларів США еквівалентом 42 117,65 грн пені); заборгованість за кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року 125704,93 доларів США= 2 647 198,62 грн. , що складає: 84 333,93 доларів США- еквівалентом 1 775 973,81 грн. - заборгованості по кредиту; 38 371,00 доларів США еквіалентом 808 048,33 грн. заборгованості по відсотках а також 3000 доларів США, еквівалентом 63 176,48 грн -пені)

Суд вважає підставним та доведеним в судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_2 , так як аналізуючи укладені між сторонами кредитні договори банк ввів відповідача в оману стосовно умов договору, процентної ставки, реальної відсоткової ставки, сукупної суми кредиту, валюти кредиту, порядку надання коштів та порядку погашення заборгованості, що забороняється ЗУ «Про захист прав споживачів» Постановою правління НБУ №168від 10 травня 2007 року.

Зі слів відповідача-позивача в справі ОСОБА_2 Банк запропонував йому та переконав укласти, на що він в той час і погодився, кредитні договори саме у доларах США а не в національній валюті гривні.

Згідно із п.1.4 договору № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року (а.с.10) ОСОБА_2 як позичальнику надано споживчий кредит на придбання продукції, для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконання обовязків найманого працівника.

Згідно п.1.4. договору № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року (а.с.16) ОСОБА_2 як позичальнику надано споживчий кредит на придбання нежитлового приміщення загальною площею 286,1 кв.м. , що в м. Івано-Франківськ .

Цивільним кодексом України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином законодавством передбачено право позичальника , як сторони у договорі на односторонню вимогу про розірвання договору у випадках встановлених законом та у разі істотного порушення договору другою стороною.

Згідно ч.23 ст.1 Закону спірні кредитні договори, є споживчими кредитами, так як за рахунок кредитних коштів позичальником ОСОБА_2 придбано нежитлове приміщення загальною площею 286,1 кв.м. в м.Івано-Франківськ а також витрачено кошти на придбання продукції, для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю.

У відповідності до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживача» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Вичерпний перелік інформації про споживчий кредит визначений ст.11 цього Закону та ст.ст.2 та 3 Правил, якими передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередити його проте що валютні ризики в ході виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме позичальник, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

У разі порушення права споживача на інформацію правові наслідки визначені у ч. 7 ст. 15 Закону. Зокрема, згідно з п. 1 цієї норми у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір.

Правилами передбачено, що банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Однак, перед укладанням кредитного договору банк надав ОСОБА_2 умови кредитування, які не відповідають вимогам зазначених правил.

Дана обставина свідчить про не дотримання Банком вимог пункту 2.5 Правил та доводить факт ненадання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Беручи до уваги, те що кредитний договір укладено у іноземній валюті, Банк був зобовязаний під час укладення кредитного договору попередити позичальника ОСОБА_2 про те що валютні ризики в ході виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме він , як позичальник, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (п.3.8 Правил).

Банк, проводячи свою професійну діяльність на підставі відповідних дозволів Національного банку України, не міг не знати методики, яка ним використовується для визначення валютного курсу та відповідно до абзацу 2 ч.12 ст.10 Закону був зобов'язаний попередити позичальника, що вартість кредиту може істотно зрости , ніж можна було очікувати під час укладення договору при застосуванні вказаної методики.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.2 ст.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив наступне: «При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач»

В силу вимог п.1 ч.7 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживача» передбачено, що споживач має право розірвати договір за умови, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей.

У відповідності до статті 1054 ЦК України, ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача» за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного, для добросовісного позичальника споживчий кредит повинен мати одну із таких властивостей, як зворотність (поверненість), тобто останній повинен мати можливість повернути кредит за рахунок власного доходу.

У звязку з недотриманням Банком обовязкових вимог законодавства, яке регулює права споживача у разі придбання ним продукції у кредит, ОСОБА_2 отримав споживчий кредит, який немає споживчої властивості, так як у звязку з різким підвищенням вартості іноземної валюти останній позбавлений можливості повертати в повному обсязі щомісячні платежі (основну суму кредиту та проценти), визначені умовами спірного кредитного договору. Доходів з джерелом походження у іноземній валюті у відповідача-позивача відсутні.

Згідно ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови договору про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Керуючись абз.2 ч.1 ст.638 ЦК України, враховуючи, вимоги абз.2 ч.12 ст.10, пункту і) ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача» , підпункту б) пункту 2.1 та пункту 3.8 Правил, які є необхідними для договорів споживчого кредиту, суд вважає, що переддоговірна робота Банку є істотною умовою договору споживчого кредиту.

Іншими словами предметом спірного кредитного договору є не тільки зобов'язання ВАТ Електрон Банку надати суму кредиту на відповідний строк, але і його обовязок перед та під час укладення кредитного договору повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, попередити про обставини та надати іншу обовязкову інформацію, що визначені Законом та Правилами.

Тому, порушення переддоговірної роботи є істотним порушенням спірного кредитного договору.

Ураховуючи викладені вище обставини, керуючись ст. 21 Закону суд вважає, що при укладенні оспорюваних ОСОБА_2 кредитних договорів обмежено право останнього, як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації (п. 5 ч.1 ст.21 Закону). Таким чином виникає необхідність у їх захисті у спосіб передбачений ст.16 ЦК України, зокрема припинення правовідношення (п.7 ч.2 ст.16 ЦК України).

Як зазначено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України": "Припинення правовідношення застосовують, як правило, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх обов'язків або неправомірного використання кредитором свого права. Припинення правовідношення, як спосіб захисту права на практиці найчастіше застосовується у разі розірвання договорів. Цивільні справи із застосуванням таких способів захисту цивільних прав розглядаються частіше щодо кредитних договорів" (абз.2 та 7 розділу "Зміна правовідношення та припинення правовідношення").

На підставі викладеного виникає необхідність у припиненні правовідношення шляхом розірвання спірного кредитного договору з метою захисту порушеного права ОСОБА_2 , як споживача, який придбав продукцію у кредит.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 грн +121,80 грн = 3775,80 грн.

На підставі наведеного, ст.ст.10,11,21 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 2.1,2.4,2.5,3.8 постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, ст.ст.15, 16, ч.4 ст.559, 575, 593, 611, 625, 638, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК Україникеруючись ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Основний позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Публічного Акціонерного товариства ВіЕс Банк заборгованість за кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року та за кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року в загальному розмірі 232 259,22 доларів США , що в перерахунку до національної грошової одиниці складає 4 891 107,19 грн., а також в загальному розмірі 3775,80 грн витрат оплаченого судового збору.

В частині стягнення, в солідарному порядку, із ОСОБА_3 в користь Публічного Акціонерного товариства ВіЕс Банк заборгованості за кредитним договором № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року та за кредитним договором № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити. Розірвати кредитний договір № 06-2/257Ф від 04.06.2007 року укладений між ВАТ Електрон банк та ОСОБА_2 а також розірвати кредитний договір № 06-2/300Ф від 13.07.2007 року, що укладений між ВАТ Електрон банк та ОСОБА_2 з моменту їх укладення та припинити зобовязання за вказаними кредитними договорами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І.Крилюк