Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/7838/15-ц головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
провадження № 22-ц /778/618/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької обласної ради в особі голови Ради ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - комунальний заклад «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради, про визнання припинення дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним, поновлення на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради, стягнення оплати за час вимушеного прогулу починаючи з 23 липня 2015 р. по день поновлення на роботі у щоденному розмірі 251,73 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної ради в особі голови Ради ОСОБА_4 з вищевказаним позовом, зазначивши, що з 12 лютого 1990 р. він працював на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради. 22 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено трудовий контракт терміном на 1 рік, до 22 липня 2014 року. Дію контракту було продовжено ще на 1 рік шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 22 липня 2014 року. У травні 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про продовження терміну дії контракту, проте, голова Запорізької обласної ради прийняв розпорядження № 141-св від 21 липня 2015 року про його звільнення у зв'язку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 22 липня 2015 року. Копію розпорядження позивач отримав 6 серпня 2015 року.

Вважає дане рішення та його звільнення незаконним з огляду на вимоги ст. 8 Конституції України, ч. З ст. 21, ч. 2 ст. 23, ст. 39-1 КЗпП України, оскільки контракт від 22 липня 2013 року було продовжено 22 липня 2014 року, у зв'язку із чим він вважається таким, що укладено на невизначений строк.

У звязку з зазначеним та з урахуванням положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 позивач просив суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19.10.2015 року до участі у справі залучено комунальний заклад «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовно виходив з того, що між сторонами не відбувалося переукладення строкового трудового договору, що б давало підстави вважати його укладенням безстроково.

З матеріалів справи вбачається, що з 12 лютого 1990 року ОСОБА_3 працював на посаді директора школи вищої спортивної майстерності Запорізького облспорткомітета.

За нормами ст. 32 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: щодо управління закладами фізкультури і спорту, які належать територіальним громадам.

За нормами п.5 ст., ст. 39, 34, 35 Закону України „Про місцеві державні адміністрації до повноважень голови місцевої державної адміністрації належить укладання та розірвання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, внесення на розгляд відповідної ради питань, повязаних з виконанням делігованих повноважень, та інші пропозиції. Для здійснення спільних програм місцеві державні адмінстрації та органи місцевого самоврядування можуть створювати спільні органи та організації.

За наказом облуправління з питань державних корпоративних прав № 101 від 10.06.2003 року Запорізької областної ради та розпорядження голови Орджонікідзевської райдержадміністрації № 1026-р від 13.06.2003 року Запорізька областна школа вищої спортивної майстерності перетворена на комунальний заклад „Запорізька областна школа вищої спортивної майстерності, який за Статутом здійснює свою діяльність відповідно до Законів України „Про місцеве самоврядування в Україні, „Про фізичну культуру і спорт, Положень про: позашкольний навчальний заклад, школу вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьку спортивну школу і є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій областній раді та за галузевою спрямованістю підвідомчим Управлінню молоді, фізичної культури та спорту Запорізької областної державної адмінстрації / а.с.104, 46-54 /.

Згідно ч.2 ст.108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової фоорми. У разі перетворення юридичної особи до нової юридичної особи переходять усі права та обовязки попередньої юридичної особи.

Таким чином до перетвореної юридичної особи, до комунального закладу „Запорізька областна школа вищої спортивної майстерності, перейшло право на укладання з її директором трудового договору за контрактом.

Крім цього нормами ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може укладатися, зокрема: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін з підстав урахування інтересів працівника.

Заявою від 16.07.2013 року ОСОБА_3 погодився перейти на контрактну форму трудових відносин і 22.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено трудовий контракт терміном на 1 рік, до 22 липня 2014 року / а.с. 44, 8-12 /. Дію трудового контракту між сторонами було продовжено ще на 1 рік шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 22 липня 2014 року з зазначенням нової редакції п.п.6.1. про дію контракту з 22.07.2013 року по 22.07.2015 року / а.с.13 /.

Продовження дії трудового контракту ща на 1 рік, тобто до 2-х років не суперечить п.2.4 Додатку до рішення Запорізької областної ради № 34 від 24.11.2011 року „Про порядок укладення та розірвання контратів з керівниками підприємств, установ і зкладів, що є обєктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Запорізької області, за яким контракт може бути укладений на термін від 1 до 5 років/ а.с.55-59 /.

У травні 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження терміну дії контракту /а.с.87/. Проте голова Запорізької обласної ради, керуючись п.18.ч.6 ст.55 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні прийняв розпорядження № 141-св від 21 липня 2015 року про звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 22 липня 2015 року / а.с.14 /.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України визначено як підставу припинення трудового договору закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Стаття 39-1 КЗпП України передбачає, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Отже суд прийшов до правильного висновку про те, що укладений 22.07.2013 року між сторонами спору в інтересах працівника строковий трудовий договір про працевлаштування позивача до перетвореної юридичної особи, не був переукладений в розумінні ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, бо між сторонами по закінченню терміну його було укладено додаткову угоду № 1 від 22.07.2014 р. про продовження дії цього договору з часу його укладення, а саме: з 22.07.2013 р. по 22.07.2015 р. включно( п.6.1) / а.с.8-13 /.

За таких обставин, рішення суду відповідає вимогам норм діючого законодавства.

З доводами апеляціної скарги про порушення трудових прав позивача при укладенні строкового договору погодиться неможливо, бо за наявності його заяви про укладення такого договору, укладання строкового трудового договору відповідало інтересам працівника та вимогам норм ч.2 ст.23 КЗпП України. Крім цього предметом оскарження за поданим у цій справі позовом було питання правомірності припинння дії трудового договору, а не питання правомірності його укладення.

Іншим доводам апеляційної скарги дана належна оцінка судом першої інстанції, тому додаткової аргуметації вони не потребують.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: