АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2732/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2249/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі: Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий період з 26 травня 2013 року по 26 травня 2016 року у розмірі 14 079 грн. та щомісячно на утримання доньки в розмірі ? частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 від якого має малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2013 року.

Зазначала, що з того часу, не дивлячись на її постійні прохання, ОСОБА_3 ухиляється від надання допомоги на утримання доньки.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову щодо стягнення аліментів за минулий час - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів з 27 травня 2016 року апелянтом не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 20 липня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у них народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів за минулі три роки до звернення до суду із позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин, встановлених ч.2 ст. 191 СК України як підстави для стягнення аліментів за минулий час.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За ч. 2 вказаної статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Всупереч вказаним положенням Сімейного кодексу України та ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України ОСОБА_2 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не навела належних та допустимих доказів того, що вона вживала в період з 26 травня 2013 року по 26 травня 2016 року заходів для одержання аліментів з ОСОБА_5, проте не могла їх отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Договір про сплату аліментів на утримання дитини, що передбачено ст. 189 СК України, між сторонами не укладався. В період з 26 травня 2013 року по 26 травня 2016 року ОСОБА_2 не зверталася до суду з метою стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Викладене вказує на те, що позивач не вчиняла дій, спрямованих на одержання аліментів на утримання її малолітньої доньки.

Свідок ОСОБА_6, яка була допитана в суді першої інстанції, повідомила, що зі слів ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_4, їй стало відомо, що ОСОБА_3 допомоги на утримання доньки не надавав, її вихованням не займався.

Як підтверджується записом аудіо фіксації судового засідання, інших обставин, що відомі свідку не з чужих слів та мають значення по справі, нею повідомлено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відомості щодо наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, надані апелянтом, не відносяться до предмета доказування, а тому судом до уваги не беруться.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_2 не навела.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Л.М. Хіль

--//-- С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова