Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1009/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, третя особа Одеська універсальна біржа «Витязь»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 29 серпня 1998 року його рідною матірю ОСОБА_3 за договором міни з відповідачкою, зареєстрованого третьою особою, були придбані 2/5 частини житлового будинку та 2/5 частини коридору і надвірних споруд, що розташовані в м.Березівка Одеської області по вул.Ворошилова,25. Умови цього договору були виконані повністю. Мати та він зареєструвались за вказаною адресою та вселились у цей житловий будинок, який зареєстрований в КП «ОМБТІ і РОН». На час оформлення вказаного договору відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» нотаріальне посвідчення його не вимагалось. 30 серпня 2014 року його мати померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на все її. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з невідповідністю правовстановлюючого документу на зазначену частку домоволодіння вимогам чинного законодавства. Оскільки він є єдиним спадкоємцем та з часу придбання вказаного житла та реєстрації в ньому проживає по теперішній час й користуються цим обєктом міни і володіє ним як власним, тому просить захистити його порушене право шляхом визнання договору міни дійсним.

Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, однак своєю заявою ОСОБА_2 з вимогами позову погоджується та просить розглянути справу без її участі.

Заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні спору про визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, дійсним суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.

Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року між ОСОБА_3 і відповідачем був укладений договір міни нерухомого майна, згідно умов якого ОСОБА_3 придбала 2/5 частини житлового будинку та 2/5 частини коридору і надвірних споруд, що розташовані в м.Березівка Одеської області по вул.Ворошилова,25 (а.с.5).

Зі змісту вказаного договору убачається, що на час його підписання продавець, тобто відповідач був власником спірного нерухомого майна, а тому укладення ним договору міни не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України.

Із ксерокопії домової книги убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, тобто позивач у справі, з часу обміну свого житла зареєструвались за адресою: м.Березівка Одеської області вул.Ворошилова, 25 (а.с.11).

30 серпня 2014 року ОСОБА_3, яка є рідною матірю позивача, померла (а.с.15,16).

Як свідчить з пояснень позивачів, вищенаведені факти він повністю підтверджує, але на даний час відповідачка не має можливості нотаріально посвідчувати укладений договір міни нерухомого майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору міни, що узгоджується письмовими доказами, та відбулося повне виконання цих договорів, але відповідачка ухиляється від нотаріального його посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність згаданих умов є підставою визнання нікчемного договору дійсними.

Згідно положень ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.19 Закону України Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» №1878-//I від 11 лютого 2010 року, державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи наведене, суд вважає у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України визнати вищезгаданий договір міни нерухомого майна дійсним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.220 ЦК України,

ВІРІШИВ:

Визнати договір міни нерухомого майна №98-665 від 29 серпня 1998 року (2/5 частини житлового будинку, загальною площею 76.7 кв.м, та 2/5 частини коридору і надвірних споруд, що розташовані в м.Березівка Одеської області по вул.Ворошилова,25), укладений на Одеській універсальній біржі «Витязь» між ОСОБА_3 Андрієвною і ОСОБА_2 дійсним.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: