Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є. у. № 321/1161/15ц Провадження № 22-ц/778/291/16
Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ЛАНА» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА :

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ЛАНА» (далі - ТОВ «СПП ЛАНА») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю у неї у власності є земельна ділянка загальною площею 5,94 га, що знаходиться на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

02 липня 2007 року між нею та ТОВ «СПП ЛАНА» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки. При укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою протягом 10 років, у формі та розмірі, які визначені в договорі.

На виконання умов договору вона здійснила передачу земельної ділянки, тим самим повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем.

Однак, ТОВ «СПП ЛАНА» зобов'язань за договором оренди не виконує, систематично порушує обов'язок щодо внесення своєчасно і в повному обсязі орендної плати, встановленої пунктами 9,11 договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

У судовому засіданні 02 листопада 2015 року ОСОБА_2 стверджувала, що з 2007 року вона взагалі не отримувала орендну плату за договором ( а. с. 1,60-64 ).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суд ОСОБА_2 вдруге не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином 06 січня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не сповістила, тому її неявка не перешкоджає розглядові справи ( частина 2 статті 305 ЦПК України ).

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника апелянта - адвоката Биструшкіної А.Р., заперечення представника відповідача -Тимошенка С.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі через неотримання нею орендної плати не знайшли підтвердження при вирішенні спору, до того ж спростовуються наявними у справі документами.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( стаття 628 ЦК України ).

У частині 1 статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 26 липня 2002 року належить земельна ділянка загальною площею 5,94 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

Згідно з частини 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови договору оренди землі встановлені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». До них відносяться об'єкт оренди ( місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених у вищезазначеній статті, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17,19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За змістом частини 5 статті 22 Закону України «Про оренду землі» внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

З наявних у справі документів, а також з тексту позовної заяви вбачається, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СПП ЛАНА» був в належній формі укладений договір оренди земельної ділянки строком на десять років.

У пунктах 9,11,12 договору зазначалося, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше як з 1 вересня до 31 грудня кожного року, у формі та розмірі: форма орендної плати натуральна (зернові та соняшник). Щорічний розмір платежів в натуральній формі складає 1/5 частки продукції, одержаної із земельної ділянки. Місце одержання платежу - складське приміщення орендаря. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами.

Пунктами 38,39 передбачається, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку не допускається.

Таким чином, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору і умови договору погодили підписами ( а. с. 4-7 ).

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

З'ясовано, що вказана в договорі земельна ділянка фактично була передана ТОВ «СПП ЛАНА» 02 липня 2007 року, це підтверджується актом визначення меж земельної ділянки в натурі та актом приймання-передачі об'єкту оренди. Разом з тим, у Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центру ДЗК договір зареєстрований 01 жовтня 2008 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 25 ( а. с. 7,8,9 ).

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою являється систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_2 як на підставу розірвання договору посилалася на те, що з 2007 року по теперішній час відповідач не виплачував їй орендну плату.

Однак вказані обставини спростовуються наявними у справі документами.

Згідно «карток пайщика», на яких міститься особистий підпис ОСОБА_2, вона отримувала від ТОВ «СПП ЛАНА» орендну плату: за 2012 рік - 12 листопада 2012 року у вигляді 2000 кг ячменю; за 2013 рік - 14 жовтня 2013 року у вигляді 1700 кг пшениці та 500 кг ячменю; за 2014 рік - 2 вересня 2014 року у вигляді 1600 кг пшениці та 1500 кг ячменю. У картці за 2012 рік також зазначено, що повний розрахунок за оренду землі за 2011 рік ОСОБА_2 отримала у 2012 році, претензій до товариства вона не має ( а. с. 51-53 ).

Посилання апеляційній скарзі на те, що вказані документи не є належним доказами сплати орендної плати, не заслуговують на увагу, оскільки вказані «картки пайщика» містять інформацію щодо предмету доказування, а саме: в них зазначено прізвище, ім'я та по батькові орендодавця, його ідентифікаційний номер, серію та номер паспорту, адресу проживання, данні щодо площі орендованої земельної ділянки, посилання на правовстановлюючий документ (державний акт), дату видачі орендної плати, її форму, розмір та особистий підпис отримувача орендної плати ( ОСОБА_2 ).

Бухгалтерські та господарські документи ТОВ «СПП ЛАНА» за минулі роки щодо виплати орендної плати були знищені, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі вторинної сировини по договорам про надання послуг з приймання в утилізацію вторинної сировини. Дії ОСОБА_2, яка впродовж 2007-2015 років не зверталася з будь-якими претензіями до ТОВ «СПП ЛАНА» з приводу порушення умов договору оренди і невиплати їй орендної плати, свідчать про належне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди ( а. с. 54-56 ).

Належних та допустимих доказів, які б могли спростувати викладене, позивачем не надано.

Недоплата орендної плати також не може бути підставою для розірвання договору оренди, а дає орендодавцю право звернутися з вимогами до орендаря про стягнення відповідної заборгованості.

Суд першої інстанції повно, всебічно з'ясував фактичні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі документам, і дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено систематичної несплати орендної плати. Фактично орендна плата сплачувалась в натуральній формі, спору щодо її розміру між сторонами немає. Відсутність актів про передачу продукції не може вважатися істотним порушення орендарем умов договору, тому договір оренди, укладений між сторонами, не може бути розірваний з підстав, заявлених ОСОБА_2

Рішення є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи представника апелянта у судовому засіданні апеляційного суду про те, що договір оренди, укладений між сторонами, слід визнати недійсним, не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_2 позов про це не заявляла.

Твердження про укладання договору 29 березня 2006 року також є надуманим, оскільки ОСОБА_2 у позовній заяві зазначила, що спірна угода укладена саме 02 липня 2007 року.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: