Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2741/15-ц
Провадження № 2/209/83/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Бойко Н.Є.

адвоката ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить : здійснити поділ спільного майна подружжя ; виділити у її власність 1/2 частину квартири № 21 , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18; виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири № 21 , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18 ; поділити спільно нажите майно подружжям - автомобіль марки Мазда 323, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь грошову компенсацію 25000 грн. вартості частки спільного майна у розмірі 50% ринкової вартості автомобіля.

В обґрунтування свого позову вказала, что вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, відповідачем по справі, який зареєстровано 30.08.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 598. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, народжену 16.07.1998 p., батьком якої є відповідач. В період шлюбу з відповідачем, а саме, 27.04.2000 року за їхні спільні кошти, ними разом було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру № 21 розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, буд. 18, загальною площею - 71,1 кв.м та яка складається з 3-х кімнат, яка в подальшому була зареєстрована за ОСОБА_3. Через деякий час після придбання їхньої спільної квартири, зазначеної вище, а саме, 03.10.2000 p., позивач була зареєстрована за вказаною вище адресою, що належним чином підтверджується листом Директора ТОВ «Абонент XXI» від 04.03.2015 р. за № 67, з наданою належним чином посвідченого Особистого рахунку № 113091.

Вказаний вище договір купівлі-продажу було посвідчене приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 27.04.200 року за реєстровим номером 1082.

Вказане вище також було підтверджено листом Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічного інвентаризації» від 23.03.2015 року № 193.

Таким чином, дана квартира, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, ОСОБА_2, власністю та власністю її колишнього чоловіка - ОСОБА_3.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2015 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб.

На сьогоднішній день вони з відповідачем не домовились про порядок поділу набутого ними майна, як нерухомого майна, мова йде про зазначену квартиру та автомобілю марки Mazda 323, 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію АЕС 305245 від 18.02.2009 року, який до речі, також був зареєстрований за її колишнім чоловіком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначене вище знаходить своє підтвердження у листі, наданого Начальником центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинська, Вільногірська, Верхньодніпровського, Царичанського, Петриківського та Криничанського районів підпорядкованого УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.03.2015 року № 232.

Під час шлюбу і після його розірвання, їхнім автомобілем користується відповідач на свій розсуд та на власні потреби.

Відповідно до ринкової ціни вказаного автомобіля, як спільного майна, вартість безпосередньо автомобілю складає від 42055,00 грн. до 53417,00 грн. в середньому.

Надалі , 23.11.2015 року позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, а саме, крім позовних вимог за первісним позовом, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) на її користь судові витрати у виді судового збору в сумі 1298 грн.60 коп., вартість послуг з надання правової допомоги в сумі 2000 грн. за участь її представника ОСОБА_6 в судових засіданнях відповідно до Закону України "Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" .

Ухвалою суду від 24.09.2015 року судом прийнято для сумісного розгляду зустрічний позов відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно.

В зустрічному позові ОСОБА_3 просить визнати об'єкт нерухомого майна - житлову квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,7 кв.м., в тому числі житловою площею 40,3 кв.м. його, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) особистою приватною власністю, на яку не розповсюджується режим спільної власності подружжя ; визнати об'єкт рухомого майна- автомобіль марки MAZDA 323, 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір білий, що зареєстрований на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії АЕС 305245 від 18.02.2009 року ; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 компенсацію судових витрат на судовий процес, судовий збір в сумі 1877,13 грн., вартість послуг адвоката в сумі 3000 грн.(а.с.42-43)

В обґрунтування зустрічного позову вказав, що заявлена в первісному позові ціна в 25000,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки позивачка за первісним позовом просить виділити їй 1/2 житлової квартири яку він придбавав за спадкові кошти, а також сплатити їй компенсацію в розмірі 25000,00 грн. за автомобіль оцінивши його через вирізки газетних оголошень, що не являється доказом фактичної вартості майна у судовому процесі. Таким чином, ціна позову заявлена не правдиво, не відповідно до фактичного сплачено судовий збір , оскільки вартість 1/2 частин квартири взагалі випущена із розрахунку вартості позову, що було підставою для залишення справи без руху до усунення недоліків. Провадження відкрите, недоліки не усунуто.

Він, ОСОБА_3 мав шлюбні відносини з ОСОБА_2 з 30.09.1997 року згідно свідоцтва про одруження серія І-КИ № 023397, запис № 598 по 20.04.2015 року згідно рішення Дніпровського районного суду про розлучення. При цьому, позивачка за первісним позовом по тексту вказує про фактичне припинення відносин з 2014 року без вказання на конкретний період, хоча згідно Акту про проживання від 18.02.2014 року виданого начальником дільниці № 6 ТОВ «Крона» (оригінал якого зберігається в архіві Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/970/14-ц про стягнення аліментів) фактичні шлюбні відносини припинились в січні 2014 року і вона з дочкою з того часу проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Протягом дії шлюбних відносин його колишня дружина на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія ЯАА № 603665 від 28.07.2001 року була одноособовою власницею автомобілю MAZDA 323, номер кузова НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 аж до моменту коли вони разом вирішили правові аспекти режиму цього майна і він купив його у неї. Вказаний автомобіль він придбав у своєї дружини в особисту власність 17.02.2009 року згідно Біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу посвідченого Українською товарною біржею за номером 865887 за участю брокерів згідно правил проведення торгів на біржі. Згідно п. 10 вказаного договору передбачено що розірвання або внесення до нього змін підлягає обов'язковій реєстрації на Українській товарній біржі, а процесуальним порядком діючого законодавства передбачено розірвання угод через судові спори але якщо позов заявлено в межах позовної давності. Таким чином, станом на цей час, угоди про розірвання цього договору посвідченого УТБ не було, до суду продавець (позивачка за первісним позовом) не зверталась, процесуальні строки закінчились, як наслідок Договір с чинним, що підтверджує його особисте право на власність автомобіля заявленого в первісному позові як ніби то спільне майно подружжя.

Йому не зрозумілі претензії його колишньої дружини на належну йому квартиру, оскільки їй достеменно відомо про те, що квартиру він придбав за гроші , які сплатила йому рідна сестра за спадкове майно за померлим батьком, оскільки після такої домовленості його мати відписала на її користь заповіт на все майно.

04 червня 1996 року помер його батько ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серія І-КИ№060298 від 05.06.1996 року, реєстровий запис №712), після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок по вул. Зої Космодем'янської, 67, де на момент його смерті мешкали його мати ОСОБА_8, він і його рідна сестра ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_8). Таким чином, в першій черзі спадкоємців було три особи в рівних частинах. Вони всі подали заяви про прийняття спадщини, однак в процесі оформлення дійшли згоди, що він і його сестра відмовляються від спадку за померлим батьком на користь їх матері ОСОБА_8, в подальшому його мати залишає на користь його рідної сестри заповіт на все своє майно, а йому сестра купує квартиру.

У зв'язку з тим, що його сестра з 1998 року мешкає у Російській федерації і має Російське громадянство (долучено копія її паспорту), було прийнято рішення ще до отримання матір'ю спадщини сплатити йому його частку спадку за батьком шляхом купівлі йому житлової квартири в межах вартості 30 000 грн.

Оскільки на той час, він вже був одружений і мав дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, то потребував поліпшення житлових умов. Його сестра два роки збирала необхідні кошти і 27.04.2000 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на його ім'я за спадкові кошти було придбано три кімнатну квартиру АДРЕСА_2, за ціною 29620,00 грн.

Звертає увагу суду, що по тексту наданого на вивчення договору не має застереження що вона придбавається у спільну власність подружжя, а його дружина взагалі не була присутня при укладенні договору.

Після зазначених вище обставин, 28.05.2002 року його мати складає заповіт на все належне їй майно на користь його сестри, оскільки вона виконала вимоги їх родинної домовленості (Заповіт від 28.05.2000 року посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_10, реєстровий №2-527), а 12.08.2002 року отримує свідоцтво про право на спадщину за законом на спадок за померлим батьком (копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2002 року, видане нотаріусом 3-ї державної нотаріальної контори ОСОБА_11 С, реєстровий №1-1305).

Нажаль, не може надати до суду письмовий доказ відмови від спадку на користь своєї матері, оскільки оригінал заяви зберігається в спадковій справі №3610/2002 в 3-й державній нотаріальній конторі і може бути витребуваний тільки судом.

Зауважує, що момент укладання угоди купівлі - продажу на його ім'я житлової квартири як компенсації за відмову від своєї частини спадку, в угоді жодним чином не було юридично зазначено про купівлю квартири за власні особисті кошти, оскільки на момент вчинення нотаріального договору в 2000 році ще не було передбачено інструкцією про вчинення нотаріальних дій згоди на придбання одним с подружжя майна за особисті кошти, а він не придав цьому належної уваги, то виникла колізія, саме тому він змушений звернутись до суду за вирішенням цього питання по суті в позовному провадженні,оскільки вважає свої законні права та інтереси порушеними пред'явленим позовом про поділ належного особисто йому майна.

Щодо вартості позову, то згідно замовлених ним експертних висновків щодо встановлення ринкової вартості майна, то автомобіль оцінено в суму 26366,51 грн., вартість цієї оцінки згідно квитанції 400 грн., квартиру оцінено у суму 160 597 грн., вартість оцінки згідно квитанції 400 грн., що разом становить 187 713,51 грн. Сплачено судовий збір в розмірі 1877,13 грн. згідно оригіналу квитанції в додатках. Сплачено гонорар адвокату за надання правової допомоги згідно договору в сумі 3000 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги , послалась на обставини викладені в позховній заяві. Просить задовольнити її позовні вимоги повністю . Пояснила, що у декретній відпустці вона була з 16.07.1998 року і приблизно до 2004 року. Але в цей час вона брала підроботки. Подовжувала декретну відпустку ще на 3 роки, але в той час підробляла також . Під час декрету вона не знаходилася на утриманні чоловіка. На той час вони мешкали у квартирі її матері. Мати допомагала їм грошима, продуктами. У матері жили з часу розпису та приблизно 4 роки. Після , як вони з чоловіком мешкали окремо, чоловік її утримував. Щодо договору купівлі-продажу автомобіля на товарній біржі, то вона не пам'ятає яким чином вони укладали цей договір.Чоловік брав її документи та самостійно оформлював, вона при цьому не була присутня. Автомобіль взагалі був її особистою власністю. З родиною відповідача вони були в нормальних стосунках. Три роки вона доглядала за дитиною, потім вона рік працювала, чоловік працював. Жили у її матері . Складували гроші і купили квартиру. Про спадок свого чоловіка вона не знала , а саме конкретно яким чином вони будуть ділити спадок. При оформленні договору купівлі-продажу квартири вона не була присутня, нічого не підписувала. Заяву про дозвіл чоловіку придбати квартиру вона не писала. На даний час вона з донькою винаймає квартиру, а в їх квартирі живуть квартиранти, яких пустив відповідач.

Представник позивача - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 22.10.2015 року, в судовому засіданні пояснила, ща спірне майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі. Оскільки вони не змогли домовитися про поділ майна , тому позивачка звернулася до суду з позовними вимогами. На даний час позивачка знаходиться у тяжкому матеріальному стані , і не має коштів придбати собі нерухоме майно. Квартира придбана у 2000 року під час їх шлюбу , в цей період придбано і автомобіль. Твердження відповідача , що він отримав від своєї сестри кошти на придбання квартири за відмову від своєї долі спадку, не підтверджується жодними доказами, тільки поясненнями відповідача. Згідно зустрічного позову, 04.06.1996 року помер батько відповідача, внаслідок чого відкрилася спадщина на будинок, в якому проживала мати та сестра відповідача. Всі вони подали заяву про прийняттря спадщини. Потім дійшли згоди і вони з сестрою відмовляються від спадшини на користь матері. В подальшому мати складає заповіт на сестру, за це сестра купує відповідачу квартиру. Сестра відповідача мешкає у Російській Федерації з 1998 року. Зі слів відповідача 2 роки збирала кошти щоб купити йому квартиру . Зауважила, що спадщину, за від мову від якої відповідач повинен був отримати від сестри гроші на спірну квартиру , відкрилася у 1996 році. Жодних підтверджень щодо наявності такої домовленості відповідачем не надано . Даний факт підтверджується тільки йолго поясненнями. Спірна квартира придбана у 2000 році, тобто під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Непослідовність та нелогічність доводів відповідача щодо обставин , з якими він пов'язує отримання коштів на спірну квартиру. Тобто в 1996 році відкрилася спадщина і між нибито виникає домовленність. Через 2 роки після цього, в 1998 році його сестра поїхала до Російської Федерації. Даних про те, що в час придбання спірної квартира вона знаходилася в України немає. Через 2 роки в , 2000 році була придбана спірна квартира. В 2002 році складено заповіт матір'ю на все майно на сестру відповідача. Незрозумілим та необґрунтованим є такий проміжок часу від відкриття спадщини до укладання вказаного заповіту. Вказані обставни вважає вигаданими. Якби на той час відповідач хотів би продати квартиру і відбувався розподіл на той час, то застосовувалася б стаття 28 КпШС, яка є аналогією ст. 70 СК України. Крім того, позивачка на час придбання квартири працювала та своїми коштами і своїми зусиллями облаштовувала квартиру, робила поточний ремонт , як квартири так і машини, своїми коштами приймала участь у придбанні квартири . Сплачувала комунальтні послуги, робила ремонт, придбала техніку, піклувалася за дитиною. Просить задовольнити позов позивачки повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , підтримав зустрічний позов. Послався на обставини, викладені в зустрічному позові. Додатково пояснив, що мати дружини грошей не давала, не допомагали робити ремонт. Автомобіль він вирішив придбати через товарну біржу, оскільки це було простіше. Документальних підтверджень перебування на час придбання квартири його сестри немає. Його сестра 2 роки збирала гроші, потім у 2000 році привезла йому гроші - 30 000 грн. для купівлі ним квартири.

Представник відповідача - ОСОБА_1 заперечує проти основного позову, зустрічна заява подається відповідачем, оскільки вважає, що квартира та автомобіль є його особистим майном. Автомобіль було зареєстровано на ім'я позивачки. Згідно СК України якщо подружжя володіє майном у спільній частковій власності, то при продажу один одному можна продавати тільки частину того майна, яким саме володіє подружжя . Якщо майна є особистим майном подружжя, то він може продати 100 % іншому з подружжя і вона стає особистим майном іншого з подружжя. Тому, віповідач купив у своєї дружини колишньої в особисту власності 17.02.2009 року згідно біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, посвідченого товарною біржею за участю брокерів згідно правил проведення торгів на біржі. Згідно п.10 вказаного договору , що розірвання бао внесення до нього змін підлягає обов'язковій реєстрації на українській товарній біржі , а процесуальним порядком діючого законодавства передбачено розірвання угод через судові спори , але якщо позов заявлений в межах позовної давності . Таким чином, станом на цей час, угода була в 2009 роцуі, а зараз 2015 рік, угода про розірвання цього договору , посвідченого товарною біржею не було. До суду позивачка як продавець цього майна не зверталася, щоб оскаржити цю угоду, процесуальні строки закінчилися. По- перше , щодо спільної власності на автомобіль, оскільки договором товарної біржи підтверджується підстави придбання відповідачем автомобіля. Як вбачається з того договору, дружина продала чоловікові автомобіль. Тобто, якщо це було спільним майном, то позивач могла б продати відповідачу тільки половину машини. Тому, вони вважають, що автомобіль був тільки її власністю і вона продала його, і він відповідач тільки в свою власність придбав автомобіль. Щодо квартири наполягають, що гроші на придбання квартири отриманні від відмови від прийняття спадщини. Документи, що підтверджують це є в спадковій справи та позивачка вказала, що вона не була присутня при складанні договору, не знала, що він придбає і не давала дозволу чоловікові за свої кошти придбати майно. Крім того, в договорі не вказано, що квартира придбана у спільне володіння, вважаєють що це особисте майно придбане за спадкові гроші. Станом на 25.11.2015 року Постановою Верховного Суду Україїни 6-2333цс/15 по аналогічній справі висловлено правову позицію щодо визначення порядку спільної сумісної власності на майно. В цій постанові йдеться мова про аналогічну постанову , але від 01. 07. 2015 6-612цс15. Згідно цієї постанови вказано, що відповідно до п.3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини , чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто . Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права(статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є час набуття такого майна ; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Тому заперечують проти позову, їх позиція вірна, їх позиція підтримується правовими позиціями аналогічних рішень всіх рівнів, в тому числі правовою позицією Верховного Суду України, і їх позиція щодо встановлення факту джерела майна є ключовою у вирішенні данного питання. Просить залишити позов без задоволення , задовольнити їх зустрічний позов.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Сторони з 30 серпня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що вказано у свідоцтві про одруження, виданого 30.08.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.8-зворотня)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. (а.с. 9)

Згідно відповіді Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації " від 23.03.2015 року, згідно даних інвентаризаційної справи ОКП "ДБТІ" право власності на квартиру № 21 розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, 18, було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2000 року, реєстр № 1082, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу. (а.с 10)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2000 року ОСОБА_3 придбав квартиру № 21 рпозташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, 18, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу. (а.с 61)

Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Установлено, що спірна квартира була придбана до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі КпШС УРСР).

Відповідно до ст. ст. 22, 23, 28 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст.ст. 112, 118 ЦК Української РСР, що діяли на час придбання квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.29 КпШС УРСР якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене та розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, суд вважає за можливе, розподілити майно, спільно придбане подружжям за період шлюбу, виділивши у власность ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці за кожним із них на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело 18-21.

Щодо посилань відповідача за позовом про те, що спірну квартиру він придбав за гроші , які він отримав від рідної сестри за відмову від спадку не є обґрунтованим по наступним підставам.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть , виданого 05.06.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, батько відповідача за позовом ОСОБА_7 помер 04.06.1996 року.(а.с.19).

Судом досліджено в судовому засіданні матеріали спадкової справи № 370/2002 , яка відкрита після смерті ОСОБА_7, який помер 04.06.1996 року.

Так, 12.08.2002 року ОСОБА_8 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва проправо на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_7 (а.с. 157-158)

В червні 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 подано заяву про відмову у прийнятті спадку після смерті батька- Назаренко М.В. на користь матері ОСОБА_8Ф.(а.с.158)

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.08.2002 року ОСОБА_8 отримала після смерті померлого чоловіка спадкове майно: житловий будинок за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. З.Космодім'янської, 67 та грошові внески.(а.с.65)

Заповіт матір'ю відповідача за позовом ОСОБА_8 було складено 28.05.2002 року , відповідно до якого вона заповіла все майно ОСОБА_9 .(а.с.64)

При тому, як квартира згідно договору купівлі-продажу, була придбана у 2000 році, всі дії щодо домовленостей за спадкове майно здійснювалися лише у 2002 році.

Відповідачем не надано доказів отримання ним грошових коштів за відмову від своєї частки спадкового майна після смерті батька на користь сестри, окрім власних пояснень, пояснень свідків ОСОБА_8ІФ. та ОСОБА_12, свідчення яких суд не може покласти як доказ при ухваленні рішення , оскільки свідки між собою є родичами та є родичами відповідача ОСОБА_3

Також, як вбачається із свідоцтва про права на спадщину від 12.08.2002 року, вартість спадкового майна отриманого матір'ю відповідача ОСОБА_8 склала 36 263 грн. (а.с.65), тоді як відповідач посилається на отрмиання ним від сестри грошових коштів у розмірі 30 000 грн., що майже вдвічі перевищує вартість спадкового майна .

Щодо поділу спільного майна подружжя- автомобіля, то в цій частині суд застосовує норми Сімейного Кодексу України, оскільки спірне майно було придбано в 2009 році.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до абз.1 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

В судовому засіданні встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, було придбано автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ.

Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного українською товарною біржею, реєстраційний номер 865887 від 17.02.2009 року, ОСОБА_13 продала належний їй на праві власності автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ своєму чоловікові ОСОБА_3М.( а.с.48)

Згідно відповіді начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинська, Вільногірська, Верхньодніпровського, Царичанського, Петриківського та Криничанського районів підпорядкованого УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.03.2015 року № 23, згідно облікової комп"ютерної бази Дніпродзержинського ЦНП станом на 04.03.2015 року автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, свідоцтво про реєстрацію АЕС 305245 від 18.02.2009 року зареєстровано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешкає вул. Гатсело, 18-21( а.с.11)

Відповідно до ч.1 ст. 64 СК України , дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонено законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об"єктом права спільної сумісної власності.

Посилання відповідача та його представника на те, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу, що ОСОБА_2 продавала спірний автомобіль як особисте майно (що не оспорено відповідачем) , а відповідач також придбавав його як особисте майно необґрунтоване , домовленості між сторонами не було, посилання на придбання в особисту власність відповідачем автомобіля в договорі купівлі-продажу транспортного засобу відсутнє.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що автомобіль МАЗДА 323 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, придбаний сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 63 СК Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль був придбаний на ім`я відповідача під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявность правових підстав для виділення у власність сторін по 1/2 частини автомобіля , кожному.

При визначення розмірі суми компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя , а саме автомобіля МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ суд в основу кладе звіт № 0054/07 від 23.07.2015 року по визначенню ринкової вартості колесного транспортного засобу МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля MAZDA 323д.з. АЕ 5806 СТ складає 26 366,51 грн.(а.с. 69-74)

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3МС. суд відмовляє повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Щодо стягнення понесених ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору , то в цій частині суд задовольняє вимоги позивачки частково , а саме на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 934,81 коп.(а.с.1,148) , та витрат за надання правової допомоги в сумі 2000 грн., документально підтверджених ( а.с. 135).

Повний текс рішення викладено 01 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 28 , 29 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст.ст. 112, 118 ЦК Української РСР, ст.ст. 57,60,63,69,70,72 Сімейного Кодексу України, ст.ст.328,392 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 1/2 частину квартири № 21 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 40,3 кв.м , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18 виделення ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 1/2 частину квартири № 21 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 40,3 кв.м , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18 .

Поділити спільно нажите майно подружжям - автомобіль марки Мазда 323, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 грошову компенсацію частини спільного майна в розмірі 13183 (тринадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 25 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2, 05.11.1979 року вішкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2, 05.11.1979 року вішкодування за сплату судового збору в сумі 934(дев"ятсот тридцят чотири) грн. 81 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності- відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області області через Дніпровський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Лобарчук О.О.