АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1826/16 Справа № 206/4733/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Волошин М.П.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпопетровська від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу частини домоволодіння вчиненого в результаті зловмисної домовленості та визнання його недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

До Самарського районного суду м. Дніпопетровськанадійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу частини домоволодіння вчиненого в результаті зловмисної домовленості та визнання його недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпопетровська від 22 грудня 2015 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпопетровська від 22 грудня 2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч 1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Відповідно ч 1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. . Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до запису має вчиняти правочин.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 11.03.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, позивач ОСОБА_2 є власником 49/100 часток домоволодіння №1а за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коломенська (а.с.14).

13 квітня 2012 року позивач ОСОБА_2 надала відповідачу ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність з правом продавати, заставляти, обміняти, здати в оренду за ціну та умовах на власний розсуд, належну ОСОБА_2 частину вищевказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами. Для чого надала йому (ОСОБА_3О.) ряд прав, передбачених цією довіреністю (а.с.15).

30 липня 2013 року ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_2, на підставі вищевказаної довіреності уклав договір купівлі-продажу 49/100 часток домоволодіння №1а за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коломенська з ОСОБА_4 Даний договір посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (ас.16).

Дія довіреності від 13 квітня 2012 року, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_8 була припинена 20 грудня 2014 року (а.с.22).

В подальшому спірна частка домоволодіння була продана ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року (а.с.67).

Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідач ОСОБА_3 вчинив правочин, який зовсім не відповідав її волевиявленню. Вважає, що правочин було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони (ОСОБА_8О.) з другою стороною, тому просила визнати правочин недійсним відповідно до ч 1 ст.232 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що фактів зловмисної домовленості представника ОСОБА_3 з іншою стороною судом не встановлено, а ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України на підтвердження своїх доводів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний правочин було здійснено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою та що майно вибуло з володіння апелянта поза її волею не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нічим обєктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами справи. На момент укладання спірного договору від 30.07.2013 року ОСОБА_3 діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яку видала ОСОБА_2 на його імя та якою делегувала повноваження в тому числі і на продаж частки домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Коломенська, буд. 1А. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 1764. Довіреність на підставі якої діяв ОСОБА_3 була скасована позивачем лише у грудні 2014 року.

Для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою(свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Проте, наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Окрім цього, до суду апеляційної інстанції позивач не надала доказів щодо звернення до правоохоронних органів з приводу незаконного продажу спірного домоволодіння, а посилання на таке звернення в усній формі не може бути прийняте до уваги. В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що добровільно покинула спірне домоволодіння, що спростовує факт її необізнаності про укладений договір купівлі-продажу.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпопетровська від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.С.Городнича

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_9