ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5803/15-ц
Провадження № 2/362/197/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді К.В.Медведєва

при секретарі - Т.І. Савчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, набутого під час шлюбу, об'єктом права спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив: 1) визнати об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1366 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 2) визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1366 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 3) визнати об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 4) визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 09.08.1997 року по 22.02.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу вирішили побудувати будинок, при цьому всі документи оформляли на ім'я дружини. Дружина в порядку приватизації отримала у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, на якій у період 2007 - 2009 років побудували будинок за спільні грошові кошти в інтересах сім'ї.

Позивач зазначає, що спірний будинок до експлуатації не прийнятий і право власності на нього не зареєстроване.

Позивач зазначає, що зараз є всі підстави, щоб пройти процедуру здачі в експлуатацію цього будинку та реєстрації права власності на нього, проте позивач занепокоєний тим, що за результатами такої реєстрації власником буде зареєстровано його дружину.

Крім того, позивач зазначає що 31.12.2015 року спливає термін дії Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24.04.2015 року. А тому сторонам у справ доведеться проходити процедуру здачі в експлуатацію згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та зазначили, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні. На запитання суду позивач повідомив, що звернулися до суду через складності введення будинку до експлуатації.

Відповідач в судовому засіданні усно позов визнала, просила його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що

09.08.1997 року між сторонами спору було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 09.08.1997 року НОМЕР_2

Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2013 року, шлюб між сторонами спору - розірвано.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.10.2007 року серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1366 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Підставою для набуття вказаної земельної ділянки визначено рішення Калинівської селищної ради №95 (7 сесії 5 скликання) від 19.09.2006 року.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.06.2013 року , на вищевказаній земельній ділянці у 2009 році збудовано будинок загальною площею198,9 кв.м.

Відповідно до звіту про технічне обстаження від 27.11.2015 року, згідно якого за результатами проведеного технічного обстеження об'єкта: садибний (індивідуальний) житловий будинок (Літ. «А») (загальна площа 198,9 м.кв.) прибудова (Літ. «а»), (будівельний об'єм - 54 м.куб.) за адресою: АДРЕСА_1 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Щодо вимог позивача в частині земельної ділянки, то з матеріалів справи вбачається, що відповідач реалізувала своє право громадянки України на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки. Отже, спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем під час перебування сторін спору у шлюбі.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При цьому ст. 61 СК України визначено об'єкти спільної сумісної власності.

В минулому ст. 61 СК України була згідно із Законом № 2913-VI від 11.01.2011 року доповнена частиною 5 наступного змісту "Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації".

Натомість, частину 5 статті 61 було виключено на підставі Закону № 4766-VI від 17.05.2012 року.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже, положення ч. 5 ст. 61 СК України поширюються на правовідносини, що існували під час дії вказаної норми. При цьому ч. 5 ст. 61 СК України не поширюється на відносини, які виникли до доповнення статті 61 СК України частиною 5.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1366 га, була приватизована відповідачем до 2011 року, то вказана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, посилання позивача та її представника на те, земельна ділянка є спільною сумісною власністю є хибними. Така позиція суду відповідає правовому висновку викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-175цс12.

Щодо будинку, то відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не булла відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Суду не надано доказів того, що позивач є власником земельної ділянки. Більш того з пояснень сторін у справі вбачається, що останні не звертались до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації і відповідно відмови у такому прийнятті позивачем не отримано. А позов подано з метою обходу складнощів пов'язаних із введенням спірного будинку до експлуатації.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя