22-ц/775/105/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Луньова О.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Принцевської В.П., Супрун М.Ю.

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

01 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просила стягнути з відповідачів на її користь аліменти на її утримання в розмірі по 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів щомісячно, починаючи з дня подання позову і довічно.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано 03.10.1980 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають окремо з своїми родинами. На теперішній час вона є непрацездатною, досягла пенсійного віку, є дитиною війни, ветераном праці, отримує пенсію в розмірі 1166,77 грн. За загальним захворюванням їй встановлено третю групу інвалідності. З 1994 року страждає на онкологічне захворювання, у звязку з чим, а також у звязку із наявними захворюваннями дисциркуляторна енцефалопатія 2 стадії, церебральний атеросклероз, ХСМН 2, остеохондроз, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 стадії, СНІ, ФК2 їй регулярно, щоденно необхідно приймати медичні препарати для підтримання життєдіяльності, періодично проходити курс лікування, на що отримуваної пенсії не вистачає. Відповідачі працездатні, мають постійну роботу, регулярно отримують зарплатню, мають нормальний стан здоровя, але матеріальну допомогу їй не надають і на її звернення такі допомогу відмовляються надавати.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 50грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року безстроково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 50грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року безстроково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині розміру стягнень та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути аліменти на її утримання в розмірі по 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів щомісячно, починаючи з дня подання позову і довічно. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що правильно встановивши обставини справи, суд дав їм невірну оцінку та визначив розмір аліментів не у відповідності з обставинами справи, що визначений судом розмір аліментів є малим та не забезпечує її потреб, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, хоча вона просила стягнути аліменти у частці від доходу відповідачів.

Сторони в судове засідання не зявилися, про причин и неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно шляхом направлення телефонограм, які зареєстровані у встановленому порядку в журналі телефонограм, витяг з якого долучений до справи. Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 про причини неявки суду не повідомили та ніяких заяв суду не подали. Відповідач ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. З огляду на наведене, виходячи з положень ст.30-5 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами фіксації згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними доньками позивача ОСОБА_2 (а.с.5,6,54,7,38).

Позивач проживає одна, шлюб розірвано, є пенсіонером, дитиною війни, отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності, не працює з 02.09.1994 року у звязку з виходом на пенсію (а.с.4,8-10).

ОСОБА_2 страждає на ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, високого ризику, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 472 від 14.03.2014 року (а.с.13).

Позивач ОСОБА_2 отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.14).

Відповідно до довідки № 2118 від 06.11.2015 року, що видана управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області розмір пенсії ОСОБА_2 становить 1291,77 грн. (а.с.94-95).

Згідно довідки про доходи № 358 від 15.10.2015 року відповідач ОСОБА_4 працює прибиральницею ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» та отримує середню заробітну плату в сумі 1835 грн. (а.с.36).

Відповідно до довідки УПФ України в м. Вугледарі Донецької області № 1952 від 28.10.2015 року ОСОБА_3 отримує пенсію за вислугу років в сумі 1387,03 грн. (а.с.72).

Відповідач ОСОБА_3 перебувала на лікуванні КЛУ «Донецький обласний протипухлинний центр», після інтенсивного курсу променевої терапії їй було посічено пухлину шкіри живота, проведено курс післяопераційної променевої терапії та 2 курси МХТ дакарбазином, госпіталізовано для 3 курсу ІХТ, що підтверджується випискою з історії хвороби № 20486 (а.с.58). Вона мала 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, про що свідчить довідка МСЕК № 059574 від 16.10.2006 року (а.с.59).

З урахуванням таких обставин, проаналізувавши надані сторонами докази, приймаючи до уваги вік сторін та їх матеріальний стан, ступінь потреби позивача у матеріальній допомозі з урахуванням того, що розмір її пенсії більший, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а також того, що підстави для звільнення відповідачів від обовязку отримувати свою матір відсутні, суд дійшов до висновку, що з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі по 50грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом. У звязку з чим позов задовольнив частково.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, згідно із частинами 1,3 ст.172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч.1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

У відповідності до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суди повинні враховувати, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним.

Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей.

На рішення впливає також наявність у дитини, яка має сплачувати аліменти, інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати, непрацездатного чоловіка (дружини), неповнолітніх або повнолітніх непрацездатних дітей. Зазначені обставини характеризують сімейний стан платника й одержувача аліментів і, як правило, впливають на їхнє майнове становище.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом враховуються всі заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо.

Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Судом встановлено і це не оспорювалось сторонами, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у шлюбі не перебуває (шлюб з ОСОБА_5 розірвано в 1980 році), проживає одна в належній їй квартирі, є пенсіонером, непрацездатна.

Позивач отримує пенсію як інвалід ІІІ групи, розмір якої згідно довідки УПФУ в м.Вугледарі у серпні 2015 року складав 1166,77грн., а з вересня 2015 року складає 1291,77грн. (а.с.72,94-95).

Також ОСОБА_2 отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується довідками Вугледарського міського управління соціального захисту населення (а.с.14).

ОСОБА_2 страждає на ряд хронічних захворювань (ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, високого ризику, дисциркуляторну енцефалопатію ІІ стадії як наслідок церебрального атеросклерозу, ХСМН ІІ, остеохондроз позвоночника), у звязку з чим потребує періодичного лікування, нагляду терапевта за місцем проживання (а.с.13,112-113).

Відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є доньками позивача ОСОБА_2 (а.с.6,7, 38,54).

Відповідач ОСОБА_4 працює прибиральницею ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» та отримує середню заробітну плату в сумі 1835 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 358 від 15.10.2015 року (а.с.36).

Зі справи також вбачається, що ОСОБА_4 проживає з чоловіком та донькою, яка досягла повноліття та продовжує навчання у вищому навчальному закладі на контрактній основі (а.с.38,39,47). Відповідач страждає на захворювання легень, що підтверджується витягом з історії хвороби, рекомендовано нагляд пульмонолога (а.с.40).

Відповідно до довідки УПФ України в м. Вугледарі Донецької області № 1952 від 28.10.2015 року ОСОБА_3 отримує пенсію за вислугу років в сумі 1387,03 грн. (а.с.72).

ОСОБА_3 проживає з чоловіком та сином, який досяг повноліття та продовжує навчання у вищому учбовому закладі (а.с.54-56).

Згідно витягу з історії хвороби та з амбулаторної картки ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з 2001 року, страждає на ряд хронічних захворювань, у звязку з чим періодично проходить лікування (а.с.57-59).

За таких обставин, виходячи з того, що позивач є непрацездатною особою похилого віку, пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, отримує пенсію у розмірі 1291грн., що вона страждає на ряд захворювань, у звязку з якими проходить періодичне лікування та несе витрати на лікування, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що вона має право на отримання аліментів від відповідачів, які є її дітьми. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із матеріального, сімейного стану сторін та стану їх здоровя. Тому з урахуванням того, що позивач отримує пенсію у розмірі 1291грн., що перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, що вона отримує субсидію для відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги, а також того, що доходи відповідачів значно не перевищують доходи позивача, що ОСОБА_4 отримує заробітну плату у розмірі 1835грн., ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі 1387грн., суд дійшов до висновку, що відповідачі можуть сплачувати позивачеві аліменти у розмірі по 50грн. кожна щомісяця. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував з посиланням на обставини справи, надані сторонами докази та вимоги закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування чи порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд, правильно встановивши обставини справи дав їм невірну оцінку та визначив розмір аліментів не у відповідності з обставинами справи, що визначений судом розмір аліментів є малим та не забезпечує її потреб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ніякими доказами не підтвердженні та спростовуються змістом рішення суду і наявними у справі доказами. Як вбачається з довідки Вугледарського міського УСЗН (а.с.14) з урахуванням розміру наданої субсидії обовязковий щомісячний платіж за житлово-комунальні послуги позивач повинна проводити у загальному розмірі 86,81грн., що є незначним розміром відносно розміру її пенсії. Крім того, як вбачається з технічного запису судового засідання свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснювали, що ОСОБА_2 продає смажене насіння, від чого отримує додатковий дохід. Свідок ОСОБА_9 також пояснив, що він з дружиною ОСОБА_4 надавав допомогу позивачу у ремонті квартири, доставляв їй смажене насіння для торгівлі. Позивач ні в суді першої інстанції, ні апеляційному суду не навела ніяких конкретних обставин та не надала жодних доказів, які б підтверджували її реальні щомісячні витрати на прожиття, лікування, оплату житлово-комунальних послуг та які б свідчили про те, що вона потребує матеріальної допомоги від відповідачів у виді аліментів у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції.

Будь-яких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції і давали б апеляційному суду підстави для переоцінки наданих суду першої інстанції доказів або для висновку про можливість відповідачів надавати матеріальну допомогу матері у більшому розмірі, ніж визначено судом, позивачем не наведено та нових доказів апеляційному суду не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині, у справі не встановлено.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, коли вона просила стягнути аліменти у частці від доходу відповідачів, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до ч.1 ст.205 СК України розмір аліментів визначає суд у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу). З урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, матеріального та сімейного стану сторін, суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у відповідності з вимогами закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку та обґрунтовано дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Підстав для зміни чи скасування даного рішення колегія суддів не вбачає.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, та доводів апеляційного оскарження, на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачає, у звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Принцевська В.П.

ОСОБА_10