У х в а л а

іменем україни

20 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04 червня 2005 року по 13 травня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Згоди щодо добровільної сплати аліментів на дітей між нею та відповідачем не досягнуто. ЇЇ доходи не дають можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток творчих та пізнавальних здібностей дитини.

Посилаючись на зазначене, а також на те, що стан здоров'я відповідача задовільний, він є працездатним, отже має можливість реалізувати свій обов'язок із забезпечення своїх дітей, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання дітей в частці від заробітку в розмірі 1/3 частини його доходу, на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Також, посилаючись на те, що у даний час вона перебуває у відпусці по догляду за дитиною, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти, на її утримання в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини його доходу, щомісячно, до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 643 грн щомісячно та на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 516 грн щомісячно, починаючи з 02 липня 2015 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі на її утримання на час знаходження у відпустці по догляду за дитиною, починаючи з 02 липня 2015 року до досягнення ОСОБА_7 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2015 року, залишене без змін судом апеляційної інстанції, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідач має передбачений законодавством обов'язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України), а також право на утримання має колишня дружина відповідача на час її перебування у відпустці по догляду за дитиною.

При цьому, судами встановлено, що відповідач є приватним підприємцем і має нерегулярний дохід, який у 2014 році склав 36 112 грн, у зв'язку із чим обґрунтовано вважали за можливе стягнути з ОСОБА_5 відповідні суми аліментів на утримання дітей та на утримання його колишньої дружини на час її перебування у відпустці по догляду за дитиною у визначених судом першої інстанції твердих грошових формах щомісячно.

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Помилкове не зазначення у резолютивній частині рішення суду першої інстанції розміру стягнутих з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_4 на час її знаходження у відпустці по догляду за дитиною не може бути підставою для скасування оскаржених судових рішень, з огляду на те, що у мотивувальній частині рішення місцевого суду зазначено, що спірну суму аліментів ОСОБА_5 необхідно сплачувати щомісячно в розмірі 500 грн, отже розмір та порядок сплати таких аліментів судом першої інстанції визначено і відповідний недолік резолютивної частини рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2015 року може бути усунено шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій також не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

В.А. Черненко