Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 425/2699/15-ц
Провадження № 22ц/782/858/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Коротенка Є.В., Фарятьєва С.О.

при секретарі Козубській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2015 року в справі за позовом Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради звернулося до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначило, що ним надаються відповідачеві послуги централізованого постачання та водовідведення. Відповідач є абонентом (особистий рахунок № 25883) позивача та отримує від нього послуги. Нарахування плати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення здійснювалося відповідно до встановленого приладу обліку спожитої води. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань обліку за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тариф на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для 1 групи споживачів (населення) у період з 01.07.2008 року по 31.08.2010 року був встановлений рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 25.06.2008 року № 37/2 та складав: водопостачання -2, 56 грн., за 1 куб. м.; водовідведення - 3, 25 грн. за 1 куб. м. ( з урахуванням ПДВ), у період з 01.09.2010 року по 30.04.2015 року тариф на вказані послуги був встановлений рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 20.07.2010 року № 362 та складав водопостачання - 3,06 грн. за 1 куб. м.; водовідведення - 5,70 гривень за 1 куб. м. (з урахуванням ПДВ). З 01.05.2015 року тариф встановлений Постановою НКРЕКП № 1257 від 16.04.2015 рокцу та складає: водопостачання -3, 89 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ); водовідведення - 11, 21 за 1 куб. м. (без ПДВ). Позивач посилається на те, що свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач отримала послуги, будь-яких претензій щодо якості чи порядку надання зазначених послуг відповідач не висував. Відповідач не здійснювала оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.02.2009 року по 30.04.2015 року в сумі 1 437, 17 грн. При розгляді справи позивач уточнив заявлені вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 887, 45 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2015 року заявлені вимоги позивача задоволено у повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 887, 45 грн. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2015 року та відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що рішення суду не відповідає встановленим по справі обставинам, в суді першої інстанції вона заявляла заяву про сплив строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи цієї скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

В статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що відповідач є абонентом КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» та отримує від нього послуги з водопостачання та водовідведення. Між сторонами укладались договори про надання послуг з водопостачання та водовідведення 23.10. 2006 року та 31.05. 2013 року. Відповідно до розрахунків наданих позивачем заборгованість за надані послуги за період з 01.02.2009 року по 30.04.2015 року складає 887, 45 грн. Рубіжанським міським судом Луганської області 03 липня 2015 року було видано судовий наказ, який ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.07.2015 року було скасовано. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що строк позовної давності позивачем пропущено не було, оскільки відповідачем учинялися дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, відповідач з лютого 2009 року по квітень 2015 щомісячно (крім оплати за березень 2010 року та червень 2013 року) частково здійснювала оплату за послуги, надані відповідачем, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності колегія суддів судової палати вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодно та гарячої води згідно з

нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку

води.

Пунктом 18 вказаних Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що

настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший

строк.

В п. 30 Правил зазначено, що споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги в строки встановлені у договорі.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач є абонентом КП ««Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради» та отримує від нього послуг з водовідведення та водопостачання. Між сторонами 23 жовтня 2006 року було укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Згідно п. 9 вказаного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач здійснює оплату за послуги водопостачання та водовідведення щомісяця у строк до 25 числа розрахункового місяця.

31 травня 2013 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Відповідно до п.9 зазначеного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто сторони домовились, що плата за спожиті послуги вноситься щомісячно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що споживач свої зобов'язання в частині оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснив і за період з 01.02.2009року по 30.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 887, 45 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правова природа стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному місяцю, за яким нараховується плата за спожиті послуги окремо. Право на позов про стягнення заборгованості за кожен місяць виникає щомісяця на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того місяця, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

До того ж, позовна заява щодо вимог, зазначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (ч. 3 ст. 118 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи позивач 20 травня 2015 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у період з 01.02.2009 року по 30.04.2015 року.

Рубіжанським міським судом Луганської області 03 липня 2015 року було видано судовий наказ, який ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.07.2015 року було скасовано.

До суду з позовною заявою про стягнення зазначеної заборгованості позивач звернувся 25 серпня 2015 року.

Відповідач в ході розгляду справи до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі просив суд застосувати строк позовної давності.

Загальна позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у 3 роки. Таким чином позовна давність по даній справі становить відрізок часу з 01 травня 2012року по 30 квітня 2015 року, з урахуванням звернення до суду в травні 2015 року із заявою про видачу судового наказу. Тому спірним періодом з урахуванням строків позовної давності по даній із справі є період з 01.02. 2009 року по 30.04.2012 року.

Як вбачається із наданих відповідачем квитанцій, відповідач щомісячно з лютого 2009 року по квітень 2015 здійснював поточні платежі за послуги водопостачання та водовідведення, розраховуючи самостійно щомісячний розмір суми платежу з урахуванням даних приладу обліку води та виходячи із тарифу який зазначено в договорі про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, що підтверджується квитанціями (а.с. 33-47) та не заперечується сторонами. Крім того, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 неодноразово зверталася на адресу позивача з проханням внести додаткову угоду про збільшення тарифів.

Посилання представника позивача на те, що відповідач сплачував щомісяця суму спожитих послуг, що свідчить на думку позивача про визнання відповідачем боргу та переривання перебігу строку позовної давності не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із розрахунку заборгованості за особовим рахунком № 25883 ( а.с. 60), відповідачу щомісяця нараховувалася плата за надані послуги з урахуванням пільги. Так за лютий 2009 року нараховано з урахуванням пільги 19, 36 грн., відповідачем сплачено 7, 08 грн.; за березень 2009 року нараховано позивачем з урахуванням пільги 17,43 грн., сплачено 10, 62 грн.; за квітень 2009 року нараховано з урахуванням пільги 11, 62 грн., сплачено 10, 62 грн.; за травень 2009 року нараховано 11, 62 грн., сплачено 7, 08 грн. Згідно квитанції, які були надані відповідачем у суді першої інстанції і які містяться в матеріалах справи, за період з лютого 2009 року по 30 квітня 2015 року ОСОБА_2 щомісячно сплачувала послуги зазначаючи в квитанціях про сплату за який місяць вона сплачує спожиті послуги.

Представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 за спірний період сплачувала заборгованість за надані спожиті послуги. Посилання суду на те, що відповідачем учинялися дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, а саме періодичними платежами є помилковим.

До дій, що свідчать про визнання боргу можуть належати: письмове прохання відстрочити сплату боргу; письмове звернення до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником боргу.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідачем вчинялися дії, які б свідчили про визнання боргу та сплати суми заборгованості.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про те, що перебіг позовної давності перервався є помилковим, а тому у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для застосування при вирішенні даного спору правил ст. 264 ЦК України про переривання перебігу позовної давності.

Виходячи з того, що протягом строку позовної давності позивач за захистом порушеного права з відповідним позовом не звернувся, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявив, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надав, підстав вважати, що позивач не знав про порушення його прав відповідачем немає, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволені вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2009 року по 30.04.2012 року у зв'язку з пропуском строку.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачіпитної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області № 37/2 від 25.06.2008 року було затверджено тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які склали за водопостачання 2,56 грн. за 1 куб.м., та 3,25 грн. за водовідведення за 1 куб.м.

Рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області № 362 від 20.07.2010 року було затверджено тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для 1 групи населення ( споживачів) та 2 групи населення (бюджетних установ) Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області, які склали за водопостачання 3,06 грн. за 1 куб.м., та 5,7 грн. за водовідведенняза 1 куб.м.

Відповідач не в повному обсязі сплачує послуги водопостачання та водовіддення. Заборгованість з надані послуги згідно наданих розрахунків з період з 01.05.2012 року по 30.04.2015 року складає 325, 86 грн. і зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачем сплачуються послуги з водопостачання та водовідведення по тарифам, які зазначені в договорі від 23.10. 2006 року та від 31.05.2013 року і її зобов'язання щодо оплати за спожиті послуги виконані в повному обсязі перед позивачем не заслуговують уваги, виходячи з наступного.

Ціни/тарифи на послуги з водопостачання як послуги другої групи, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги",затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Ч. 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до рішення Рубіжанської міської ради Луганської області № 37/2 від 25.06.2008 року було затверджено тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які склали за водопостачання 2,56 грн. за 1 куб.м., та 3,25 грн. за водовідведення за 1 куб.м. Рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області № 362 від 20.07.2010 року було затверджено тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для 1 групи населення ( споживачів) та 2 групи населення (бюджетних установ) Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області,які склали за водопостачання 3,06 грн. за 1 куб.м., та 5,7 грн. за водовідведенняза 1 куб.м.

Рішення Рубіжанської міської ради Луганської області № 37/2 від 25.06.2008 та від № 362 від 20.07.2010 року, якими було затверджено нові тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення були доведені через засоби масової інформації, а саме через місцеву газету «Рубіжанські новини» від 04.07.2008 року та від 30.07.2010 року і ці обставини відповідачем не спростовані. Тобто відповідач знала про зміну тарифів, однак оплачувала їх не в повному обсязі, що не позбавляє її обов'язку сплачувати надані послуги з водопостачання та водовідведення за новими тарифами. Твердження апелянта стосовного того, що відповідач не надавав їй інформацію стосовно структури тарифів, спростовуються матеріалами справи ( а.с.58, 59). Так на адресу відповідача позивачем надсилались відповіді на її заяви, з яких вбачається, що відповідачу надавали інформацію стосовно підвищення тарифів.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не врахував компенсацію пільги за жовтень 2012 року у сумі 17, 52 грн., за січень 2013 року у сумі 17, 52 грн. , за квітень 2015 року у сумі 34, 96 грн. не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 89, 45 грн.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 , ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 325, 86 ( триста двадцять п'ять грн. 86 коп.), судовий збір у розмірі у розмірі 89, 45 грн.(вісімдесят дев'ять грн. 45 коп.)

В іншій частині заявлених вимог відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: