РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді Остапенко Н. М.,

з участю секретаря Райвахівської Л.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконкому Сингаївської сільської ради про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, двох земельних ділянок загальною площею 5,19 га, розташованих на території Сингаївської сільської ради, кадастрові номери: НОМЕР_1 і НОМЕР_2 які належали спадкодавцю на підставі державного акту на землю серії НОМЕР_3 від 17.06.2004 року та земельної ділянки розміром 0,30 га, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, яка була передана спадкодавцю у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства, згідно рішення виконкому Сингаївської сільської ради від 13.07.1994 року за №23.

Позивачка зазначила, що вона є спадкоємцем 1 черги після смерті матері, так як її батько - ОСОБА_3, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка вказала, що вона прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено в зв,язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Через це позивачка просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Н. Сосніної № 25 в с. Немирівка Коростенського

району, присадибну земельну ділянку розміром 0,30 га та дві земельні ділянки загальною площею 5,19 га, які розташовані на території Сингаївської сільської ради, згідно державного акту на землю серії НОМЕР_3 від 17.06.2004 року, кадастрові номери: НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання позивачка не з"явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. ( а.с. 28 )

Представник відповідача - Територіальної громади в особі виконкому Сингаївської сільської ради в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності; вказав, що не заперечує проти задоволення позову. ( а.с. 27)

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростені померла ОСОБА_2 ( копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 а.с. 3 ).

З довідки № 1536/02-26 від 30.09.2015 року, виданої виконавчим комітетом Сингаївської сільської ради Коростенського району, слідує, що померлій ОСОБА_2 згідно запису № 01215 в погосподарській книзі №3 за 2011 - 2015 р., на праві особистої власності належав житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, 1942 року забудови. (довідка а.с.19 ).

На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією.

Згідно рішення Сингаївської сільської ради народних депутатів Коростенського району від 13.07.1994 року №23 померлій ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в розмірі 0, 30 га ( архівний витяг а.с. 16). Доказів про те, що померлою був отриманий державний акт про право власності на землю, суду не подано.

Померлій на праві власності також належало дві земельні ділянки загальною площею 5,19 га, які розташовані на території Сингаївської сільської ради, кадастрові номери: НОМЕР_1 і НОМЕР_2, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим Коростенською райдержадміністрацією від 17.06.2004 року. ( а.с. 17).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельних ділянок.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 ( копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про одруження а.с. 6) та відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України - спадкоємцем 1 черги після смерті матері за законом.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який

бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З довідки № 01-16/16/29 від 19.01.2016 року, яка видана Коростенською районною державною нотаріальною конторою, слідує, що позивачка в установлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за її заявою заведено спадкову справу № 138/2014 р, але свідоцтво про право на спадщину ще не видано ( довідка а.с. 29, інформаційна довідка зі спадкового реєстру а.с. 30).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так як право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спадковий будинок підтверджений належними правовстановлюючими документами - записами в погосподарських книгах, цей будинок не є самовільним будівництвом, позивачка підтвердила належними доказами неможливість отримання спадщини в нотаріальній конторі ( відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину а.с. 9) позов про визнання права власності на житловий будинок за спадкоємцем підлягає задоволенню.

Позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку розміром 0, 30 га задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України визначено зокрема, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивачкою не надано доказів того, що спадкодавцем ОСОБА_2 дотримано зазначених вимог, а тому суд вважає, що у спадкодавця не виникло право власності на конкретну земельну ділянку та, відповідно до ст. 1216 ЦК України, таке право не перейшло до позивачки ОСОБА_1 в порядку спадкування.

В зв"язку з цим позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку є безпідставними. Тому суд не приймає визнання відповідачем позову в цій частині, так як це суперечить закону.

З наданого позивачкою архівного витягу з рішення виконкому Сингаївської сільської ради Коростенського району № 23 від 13.07.1994 року (а.с. 16). слідує, що ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства. Отже, спадкодавцем ОСОБА_2 була розпочата процедура приватизації земельних ділянок, однак завершена вона не була.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну

власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, позивачка не позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку.

Стосовно позову про визнання за позивачкою права власності на дві земельні ділянки загальною площею 5,19 га то в цій частині він задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних доказів того, що нею втрачена можливість оформлення спадщини на вказану земельну ділянку в нотаріальній конторі. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( лист а.с. 9 ) стосується лише житлового будинку.

Тому суд не приймає визнання відповідачем позову і в цій частині, так як це суперечить закону.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 213 -218 ЦПК України, 1217, 1223, 1225, 1261, 1268,1269, ст.ст. 100, 101 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 125, 126 ЗК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :