20.01.2016 Єдиний унікальний номер 205/3605/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2016 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Федченко В.М.

за участю секретаря Бунакової С.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом і визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом і визначення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3. Батько позивачки, відповідач по справі, ОСОБА_2, 09 жовтня 2000 року в Другій державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири АДРЕСА_1 на своє їм'я та на ? частину квартири на їм'я позивачки, так як на день смерті матері вона була малолітньою дитиною.

Спадкова квартира складається з чотирьох житлових кімнат, з яких три ізольовані, а одна - прохідна та які знаходяться в користуванні відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачці виповнилося 18 років.

На теперішній час відповідач проживає у вищевказаній квартирі з співмешканкою і вони не добре відносяться до позивачки, у зв'язку з чим вона була змушена 05 грудня 2014 року піти з дому та жити у знайомих.

На неодноразові звернення позивачки до батька стосовно того, щоб розміняти квартиру та придбати їй житло в м. Дніпропетровську, відповідач рекомендував їй жити в гуртожитку.

Також відповідач відмовляється надавати позивачці свідоцтво про право власності в порядку спадкування на ? частину вищевказаної квартири. На письмове звернення до держаного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю письмової заяви на видачу дубліката від всіх осіб на яких було видано вищевказаний правовстановлюючий документ.

На теперішній час на ? частину вищевказаної квартири, яка належить відповідачу накладено арешт і оголошено заборону на її відчуження.

Відповідач відмовляється визначити з позивачкою порядок користування квартирою АДРЕСА_1 і фактично не визнає за нею право власності на ? частину квартири.

На підставі вищевикладеного просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою і визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за нею право користування кімнатою 12,9 кв.м. і кімнатою 13,1 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_2 кімнату 17,7 кв.м. і кімнату 16,4 кв.м., а інші приміщення залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилалася на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Згідно ч.4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174і 175 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що батьками позивачки, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, являються: батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_3 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки, ОСОБА_3 (а.с.7).

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Квартира АДРЕСА_1 складається з: житлових кімнат 6-12,9 кв.м., 7-13,1 кв.м., 8-17,7 кв.м., 9-16,4 кв.м., 4-кухня 9,5 кв.м., 2-ванна 2,1 кв.м., 3-уборная 1,1 кв.м., 5-кладовка 0,5 кв.м., загальна площа 83,3 кв.м., житлова площа 60,1 кв.м./а.с.11/

Згідно листа Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації №1945 від 02.03.2015 року право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2, ? частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2000 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-762, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №377п за реєстровим №83-165 (а.с.8).

21.04.2015 року позивачка звернулася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що її батько ОСОБА_2 відмовився видати їй це свідоцтво (а.с.9).

Постановою Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22.04.2015 року вихідний №1206/02-31 до с/с 240/2000 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у видачі на її ім'я дублікату свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю письмової заяви на видачу дубліката від всіх осіб на яких було видано вищевказаний правовстановлюючий документ (а.с.10).

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, водночас власник має право вчиняти щодо свого майна, будь які дії які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги підлягають повному задоволенню та суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 оскільки відповідач не визнає її право на 1/2 частину спірної квартири, що належить її на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2000 року. Вказане свідоцтво відповідач тримає у себе, що визнав відповідач ОСОБА_2 і на вимоги позивачки їй його не надає.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Окрім того, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивачки, щодо визначення порядку користування спірною квартирою, які відповідач визнав в повному обсязі, та визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за позивачкою право користування кімнатою 12,9 кв.м. і кімнатою 13,1 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_2 закріпити право користування кімнатою 17,7 кв.м. і кімнатою 16,4 кв.м., а інші приміщення залишити у спільному користуванні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів, однак позивачка не наполягала на стягненні з ОСОБА_2 на її користь судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317,319,321,355,358,391,392 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, ч.4 ст. 130, ч.4 ст. 174, 57-60, 88, 169, 209, 213-215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом і визначення порядку користування квартирою - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та визначити порядок користування квартирою закріпивши за ОСОБА_1 право користування кімнатою 12,9 кв.м. та кімнатою 13,1 кв.м., а за ОСОБА_2 - кімнату 17,7 кв.м. і кімнату 16,4 кв.м., а інші приміщення залишити у спільному користуванні.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Федченко