АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів по депозитному вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення коштів по депозитному вкладу, у якому посилається на те, що 18.01.2012 року він уклав договір з ПАТ КБ «Приватбанк» про строковий банківський вклад № SAMDN3780 строком на 6 місяців, сума вкладу складає 3000 доларів США. Договором передбачено нарахування 8,5% по вкладу щомісячно. 28.08.2014 року позивач звернувся у відділення банку із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, але листом № 20 від 28.08.2014 року в отримання суми вкладу та процентів по ньому йому було відмовлено через т, що депозитний вклад було відкрито на території АР Крим. Просив визнати відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в поверненні йому суми вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити йому проценти по вкладу в розмірі, передбаченому договором, тобто 8% річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ КБ «Приватбанк» його грошима з 01 грудня 2014 року по день виплати банком всієї суми вкладу повністю.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні, що розташоване в АР Крим, 18 січня 2012 року було укладено договір банківського вкладу, який складався із заяви № SAMDN3780 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» (а. с. 4) та додаткової угоди (а. с. 5). Сума вкладу - 3000 доларів США, процентна ставка - 8% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Згідно додаткової угоди банк підвищив розмір процентної ставки на 0,5% річних на строк до 18.01.2013 року, а всього 8,5% річних.

28.08.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про повернення грошових коштів за зазначеним договором, однак кошти банком повернуті не були. Банку відповіді за № 20.1.0.0.0/7-20140828/738 від 28.08.2014 року (а. с. 7) посилається на те, що відсутня законодавча база, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи в АР Крим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України , на яку поширюється дія Конституції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на їх іменних рахунках на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно до положень ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - "Інструкція"), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу (депозиту) позивачем надано Договір № SAMDN3780 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» та додаткову угоду (а. с. 5). Сума вкладу - 3000 доларів США, процентна ставка - 8% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Згідно додаткової угоди банк підвищив розмір процентної ставки на 0,5% річних на строк до 18.01.2013 року, всього 8,5 % річних.Наведені письмові докази мають необхідні реквізити, а відтак, на думку колегії суддів, є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 3000,00 дол. США та нарахованих відсотків за період з 18.01.2012 року по час звернення з позовом до суду - грудень 2014 року у розмірі 806,79 доларів США.

Колегія наголошує, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує факту укладення сторонами договору № № SAMDN3780"Стандарт", не заперечує і факту отримання банком від позивача 3000,00 дол. США, а посилається лише на відсутність власних екземплярів оригіналів договорів, платіжних документів та відсутність доступу до електронної бази даних; викладене стверджується листом банку на а.с. 86 та показами представника відповідача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Доводи позивача про неповернення банком суми вкладу у розмірі 3000,00 дол. США відповідачем не спростовані та не заперечуються.

Також, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону і обставинам справи висновки суду першої інстанції стосовно того, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації, а також з того, що зобов'язання за такими договорами виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників».

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Невиконання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу є порушенням умов договору банківського вкладу і наведених вище норм Цивільного кодексу України.

Відповідачем не доведено суду, що його дії щодо неповернення вкладу позивачу відповідають вимогам укладеного договору або закону.

Наведене свідчить про наявність у банку обов»язку виплатити вкладнику суму депозиту.

На наведені факти суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що виконання зобов»язань за договором доводяться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обов»язків щодо виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за незалежне виконання зобов»язань за договором.

Крім того, розглядаючи справу "Золотас проти Греції", Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судових витрат 1147,35 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів по депозитному вкладу- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3000 доларів СШАдепозитного вкладу з нарахованми відсотками 806 доларів 79 центів США, а всього 3 806 доларів 79 центів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1147,35грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез