Номер провадження: 22-ц/785/5243/16
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди,

встановила:

14 квітня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних дій з боку відповідача. Мотивувала свої вимоги тим, що 19 березня 2015 року Біляївським районним судом Одеської області у складі головуючого судді Калінюка Р.Б. було ухвалено заочне рішення, яким було задоволено її позов частково, та було визнано недійсною довіреність Серії ВМК № 770461 від 04.09.2009 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 за р.№ 1405 на право розпорядження автомобілем TOYOTA COROLA, д/н НОМЕР_3, 2008 p.в., сірого кольору, кузов НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Було скасовано реєстрацію спірного автомобіля та витребувано з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 спірний автомобіль. В іншій частині позову було відмовлено.

З моменту вступу рішення у законну силу, тобто з 30 березня 2015 року, до цього часу, з боку ОСОБА_3 не було зроблено ніяких дій по поверненню автомобіля. На цей час їй стало відомо, що ОСОБА_3 продав зазначений автомобіль на розбирання. Тобто, на теперішній час такого автомобіля, як TOYOTA COROLA, д/н НОМЕР_3, 2008 р.в., сірого кольору (кузов НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2) навіть не існує, тобто повернення автомобіля є неможливим.

Посилаючись на зазначені обставини, просила її вимоги задовольнити.

Разом із позовом від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, з посиланням на те, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної ухвали та постановлення нової, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги містять в собі вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у сумі 222 170 грн.

Однак, оскаржуючи ухвалу суду про забезпечення позову, апелянт посилався на те, що позов ОСОБА_4 надуманий, оскільки вона зверталась з аналогічним позовом до ОСОБА_5, однак в задоволенні її позову було відмовлено за безпідставністю.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що в даному випадку вирішення спору за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 не відіграє ніякого правового значення для вирішення даного спору.

Оскільки позов містять в собі вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у сумі 222 170 грн., то на думку колегії суддів, забезпечення позову є законним і обґрунтованим, оскільки у разі не вжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача.

Апелянт також посилається на не співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, у зв'язку з чим колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно, у відповідності до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи і про що вказано вище, ціна позову складає 222 170 грн.

Спірною ухвалою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо вартості вказаної квартири.

Апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, також не надав суду відомостей щодо вартості вказаної квартири та доказів того, що її вартість значно перевищує ціну позову, що свідчить про безпідставність і бездоказовість доводів апеляційної скарги.

Припущення апелянта стосовно того, що вартість квартири значно перевищує ціну позову, не може бути прийнята судом до уваги, так як згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З цих підстав, доводи апелянта стосовно позбавлення його права надати суду відповідні докази щодо незаконності оскаржуваної ухвали, є необґрунтованими і надуманими.

Також безпідставними є доводи апелянта з приводу того, що у суду не було доказів того, що квартира, на яку накладено арешт, належить на праві приватної власності відповідачу, оскільки саме після отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.05.2016 року, згідно якого зазначена квартира належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 (а.с.24-25), суд постанови оскаржувану ухвалу.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко