АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника заявника ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 2160/14,-

Справа №755/18618/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/608/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу. Одночасно просив поновити строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Заяву обґрунтовував тим, що справа, у якій прийнято рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року не підвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про Третейські суди».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено, поновлено строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу скасовано.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою,представником ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, у якій він просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не враховано, що однією із сторін спору, який перебував на вирішенні у третейському суді, є поручитель, на якого не розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Також зазначає, що предметом позовних вимог є захист інтересів кредитора у договірних зобов'язаннях, а отже не є спором щодо захисту прав споживачів.

Також зазначає, що судом невірно тлумачено правові висновки Верховного Суду України.

ПАТ «Універсал Банк» про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.136), про те, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник заявника ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду пропущено з поважних причин. Крім того, третейський суд розглянув справу, яка не була йому підвідомча з огляду на характер спору, що пов'язаний із виконанням споживачем зобов'язань за договором.

Колегія суддів з таким висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Як убачається з матеріалів справи, 29 квітня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3. укладено Кредитний договір №053-2008-1385 та додаткові угоди до нього.

27 липня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Цільовим призначенням використання наданих кредитних коштів є придбання квартири.

Розділ 8 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 27 липня 2012 року) містить третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейську суду при Асоціації українських банків.

19 січня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з відповідачів грошову суму.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд -недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, справи щодо захисту прав споживачів, якими є фізичні особи, підлягають вирішенню виключно державними судами.

З рішення третейського суду, яке заявник просить скасувати, убачається, що рішення прийнято у справі за позовом банку у зв'язку із невиконанням позичальником своїх договірних зобов'язань.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере на себе зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Відтак, незалежно від предмета і підстав позову та особи, яка звертається до суду з позовом (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживача».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, відповідно до статті 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VІ від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Обставини справи, у якій Верховним Судом України висловлено зазначену правову позицію є аналогічними обставинам у цій справі, відтак колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо невірного тлумачення судом першої інстанції зазначеного правового висновку.

Окрім того, колегія суддів уважає за доцільне зауважити наступне.

З матеріалів справи убачається, що рішенням третейського суду вирішено стягнути солідарно з боржника та поручителя суму заборгованості в іноземній валюті.

Разом з тим, норми закону, що регулюють обіг іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Таким чином, колегія суддів вважає ухвалу суду законною та такою що відповідає фактичним обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: