Справа №568/63/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання Договору №001573 фінансового лізингу від 13.11.2014 року недійсним та повернення споживачеві коштів

в с т а н о в и в:

25.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про розірвання договору №001573 від 13.11.2014 року фінансового лізингу та повернення коштів споживачеві.

28.04.2016 року подав до позову зміни та доповнення.

В обгрунтування позову посилається на те, що 13 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі - «Лізингодавець») та ним, ОСОБА_1 (надалі - «Лізингоодержувач») було укладено договір №001573 фінансового лізингу.

Предметом договору фінансового лізингу було те, що Лізингодавець зобовязувався придбати та передавати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п.3.1. цього Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Строк користування Лізингоодержувачем Предметом Лізингу складається з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Предмету Лізингу (надалі - «Акт приймання-передачі») за формою, встановленою Лізингодавцем.

Відповідно до пункту 3.1. Розділу 3 Договору фінансового лізингу, предметом Лізингу визначено трактор МТЗ.

Оскільки умови Договору №001573 фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року передбачають порядок продажу товару в кредит і містять усі вимоги передбачені частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», із врахуванням вимог ст. 8 ЦК України (аналогія закону, аналогія права) до даних правовідносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно пункту 5.1 Договору предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (девяносто) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та комісії за передачу Предмета Лізингу.

В розділі 8 «Лізингові платежі»- зазначено склад лізингових платежів, комісійні винагороди, ціна предмету Лізингу, періодичність лізингових платежів та амортизація.

Зокрема згідно зпункту 8.2.3 договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати "другий лізинговий платіж", який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

13 листопада 2014 року на виконання умов договору фінансового лізингу ОСОБА_1, згідно квитанцій №24808.198.1, №24808.198.2 сплатив відповідачу реєстраційний платіж в розмірі 30 000 грн. та комісійну плату в сумі 200 грн.

ОСОБА_1 посилається на те, що Договір фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року, укладений між ним та TOB "JIK "Еталон" нотаріально посвідчено не було, умови спірного договору є несправедливі та у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відсутня відповідна ліцензія для надання фінансових послуг. Звертав увагу, що в самому Договорі відповідачем було зазначено про трактор МТЗ, а в додатку МТЗ-82-1, однак ні в Договорі ні в Додатку не записано рік випуску.

Відповідно зрозумівши, що його намагались ошукати неодноразово звертався до правохоронних органів щодо порушення справи по шахрайству, які то відкривались та закривались. Також, звертався із скаргами в різні інстанції оскільки його порушені права не відновлені.

Враховуючи наведене просив Договір №001573 фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 - визнати недійсним та стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» кошти, які були сплачені згідно договору в розмірі - 30 200,00 (тридцять тисяч двісті гривень 00 копійок) та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Крім того пояснив, що в запереченні від 17.05.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» не визнає позовних вимог ОСОБА_1 і відмовляється повернути кошти. Посилання на те, що Договір фінансового лізингу вважається розірваним безпідставне, так як жодних доказів того, що таке повідомлення ОСОБА_1 було вручено та надіслано належним чином відповідачем не долучено. В запереченні надісланому до суду від 21.03.2016 року за №394 відповідачем позовну заяву про визнання фінансового лізингу розірваним та повернення коштів просили залишити без задоволення.

Обставини на які посилається відповідач в запереченні за вих. №744 від 17.05.2016 року і клопоче про відмову в позові ОСОБА_1 викладені в окремій думкі судді апеляційного суду Чернігівської області Позігуна М.І., яка не вплинула на рішення апеляційного суду.

Вважає, що при винесенні рішення по даній справі слід керуватися правовою позицією яка викладена в Постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 від 16.12.2015 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» позову не визнавало з підстав викладених в запереченні за вх. № 1563/16 від 19.05.2016 року та просили позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання фінансового лізингу недійсним та повернення споживачеві коштів-залишити без задоволення, а справу розглянути в їх відсутність.

Заслухавши ОСОБА_1, ОСОБА_2 який представляє його інтереси та дослідивши матеріали справи суд встановив слідуюче:

13 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі - «Лізингодавець») в особі представника ОСОБА_3 яка діяла на підставі довіреності №34 від 08.01. 2014 року та ОСОБА_1 (надалі - «Лізингоодержувач») укладено договір №001573 фінансового лізингу на предмет лізингу трактор МТЗ (пункт 3.1. Договору).

Згідно договору фінансового лізингу Лізингодавець зобовязувався придбати та передавати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п.3.1. цього Договору), а Лізингоодержувач зобовязувався прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Строк користування Лізингоодержувачем Предметом Лізингу складався з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Договору) та мав початися з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Предмету Лізингу (надалі - «Акт приймання-передачі») за формою, встановленою Лізингодавцем.

Відповідно до пункту 3.1. Розділу 3 «Загальні положення» Договору фінансового лізингу, предметом Лізингу по даному договору є: трактор МТЗ.

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - "Комісія за Організацію"), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати "другий лізинговий платіж", який складається з відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору розмір якого вказано в Додатку №2 до Договору.

13 листопада 2014 року на виконання умов договору фінансового лізингу ОСОБА_1, згідно квитанцій №24808.198.1, №24808.198.2 сплатив Товариству реєстраційний платіж в розмірі 30 000 грн. та комісійну плату в сумі 200 грн..

Враховуючи те, що умови оспорюваного договору не містять відповідальності перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, дане суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, пункт 4.3.5 Розділу 4, п. 12.11 Розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Передбачені пунктом 5.4. розмір Комісії за організацію та Комісії за передачу Предмета Лізингу, який встановлений в Додатку №1 вказаного договору, зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обов'язки сплатити другий лізинговий платіж, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.

ТОВ "ЛК " Еталон" не має ліцензії на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг відповідно до умов Закону України "Про фінансовий лізинг" та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", умови договору фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року з огляду на положення Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг.

Договір фінансового лізингу, укладений 13 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Оскільки на порушення вимог статті 799 ЦК України такий договір нотаріально не посвідчений, згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним.

Положення договору (п.8.15) свідчать про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 % вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому вищезазначені положення договору є несправедливими умовами, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки умовами договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.(Правова позиція у Постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15).

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно умов договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої стаггі 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Таким чином договір №001573 фінансового лізингу укладений 13 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі - «Лізингодавець») та ОСОБА_1 слід визнати недійсним.

В оспорюваному договорі TOB ЛК «Еталон» не зазначає про наявність ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що Свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року, укладений між TOB "ЛK "Еталон" та ОСОБА_1, нотаріально не посвідчувався.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За наведених обставин договір №001573 фінансового лізингу укладений 13 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі - «Лізингодавець») та ОСОБА_1 слід визнати недійсним. Відповідно на користь позивача із позивача слід сплатити кошти сплачені ОСОБА_1 сплачені ним 13.11.2014 року як реєстраційний платіж в розмірі 30 000.00 грн. та сплачену комісійну плату в розмірі 200.00 грн.

Суд не взяв до уваги посилання відповідача відносно того, що договір фінансового лізингу слід вважати розірваним з 24.11.2014 року, так як належних доказів з даного приводу суду не надано.

Враховуючи, що згідно ухвали судді Радивилівського районного суд від 09.02.2016 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, судовий збір відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про фінансовий лізинг» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст.ст.203, 215, 220, 227, 509, 799, 806, 808 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання Договору №001573 фінансового лізингу від 13.11.2014 року недійсним та повернення споживачеві коштів задовольнити.

Договір №№001573 фінансового лізингу від 13.11.2014 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 - визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 30200 (тридцять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір - 1929 (одна тисяча девятсот дварцять девять) грн. 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2016 року

Суддя: С.З.Драновська