РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/984/14-ц

22 січня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить поділити спільне сумісне майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, що розташовані на рахунках у наступних польських банках та страхових компаніях: BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_1, сума на рахунку - 35800,00 злотих; Centralny Dom Maklerski, номер рахунку НОМЕР_2, сума на рахунку -14935,69 злотих; BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_3, сума на рахунку - 1321,72 доларів США тобто 3953,26 злотих; BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_4, сума на рахунку - 1024,84 доларів США тобто 3335,65 злотих; Fundusz Inwestycyjny FIO Stabilnego Wzrostu, сума -11300,00 злотих; Fundusz Inwestycyjny GERLING -3000,00 злотих, та на 1/2 кожної з трьох ікон загальною вартістю 6000,00 злотих, а також відшкодувати понесені нею судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що за час проживання в шлюбі сторонами було набуто майно, яке з складалося з коштів, які були розміщені на рахунках рахунках у польських банках і страхових компаніях, а також на три ікони. Оскільки це майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, то вважає, що половина цього майна належить їй.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з аналогічних підстав. Крім того позивач збільшила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, що розташовані на рахунку в установах Centralny Dom Maklerski, номер рахунку НОМЕР_2, в сумі 26193,97 злотих та Fundusz Inwestycyjny GERLING - 5600,00 злотих. Просять позов задоволити.

Відповідач та його представник позов визнали частково лише в частині визнання права власності на 1/2 кожної з трьох ікон. Крім того, пояснили, що кошти, які перебували на рахунках в банках та страхових компаніях, лише частково були набуті колишнім подружжям за час спільного проживання і згідно декларацій відповідач спірних коштів заробити не міг. Кошти в сумі 27000 злотих були позичені відповідачем. 11000 злотих було отримано відповідачем в 2008 році із повітового управління по роботі для здійснення господарської діяльності, а 23000 злотих він отримав двома частинами від своєї сестри, як спадщину після батьків. Оскільки, ці кошти були отримані не внаслідок спільної праці колишнього подружжя, то вважають, що вони не є спільною сумісною власністю. Кошти в сумі 3953,26 злотих та 3335,65 злотих, які знаходилися на рахунках в BANK РЕКАО S.A., були витрачені відповідачем під час шлюбу на сплату боргів за свого сина у липні 2009 року, а тому не підлягають поділу. Також відповідачем та його представником заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Просять в задоволенні позову в частині визнання права власності на кошти відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом сторони з 15.10.1999 року по 23.12.2009 р. перебували в шлюбі. З пояснень сторін встановлено, що фактично відповідач залишив позивача в червні 2009 року і перейшов жити до своєї теперішньої дружини ОСОБА_8. Аналогічне підтверджується і постановою районного суду в Островці Сьвєнтокшиському Республіки Польща від 30.03.2011 р.

Від шлюбу у сторін народилася дитина, яка в даний час проживає з позивачем.

Позивач та відповідач зареєстровані в Україні, а фактично приблизно з 2000 року і до цього часу проживають в Республіці Польща. Під час шлюбу сторонами було набуто майно, яке складалося з коштів, які знаходилися на рахунках в польських банках і страхових компаніях, та трьох ікон. Вказане підтверджується витягами з рахунків у банках та страхових компаніях, які були відкриті на ім'я відповідача. Зокрема, станом на 13.06.2009 року в BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_1, перебувала сума 35800,00 злотих (а.с. 92). Станом на 27.07.2009 року в Centralny Dom Maklerski, номер рахунку НОМЕР_2, знаходилася сума 14846,49 злотих (а.с. 100). Станом на 07.07.2009 року в BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_3, снаходилася сума 1323,70 доларів США, що становить 3953,26 злотих (а.с. 63) та рахунку НОМЕР_4 , 1025,02 доларів США, що становить 3335,65 злотих (а.с. 61).

Як вбачається із вищезазначених виписок банків вказані вище кошти були зняті відповідачем відповідно 13.06.2009 року, 27.07.2009 року та 07.07.2009 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і у разі поділу майна їх частки є рівними (ч.1 ст.70 СК України).

Частина 2 статті 60 СК України визначає, що вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України передбачені випадки, коли майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України до особистої приватної власності дружини, чоловіка належить майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Разом з тим, суд не погоджується із твердженнями відповідача про отримання ним коштів в сумі 23000 злотих від своєї сестри як спадщину після батьків з наступних підстав.

Згідно наданої суду розписки, написаної сестрою відповідача ОСОБА_5 відповідачем було отримано від сестри ОСОБА_5 кошти в сумі 8,5 тисяч доларів США в рахунок «поділу маєтку після смерті батьків». В розписці зазначено, що сума почала сплачуватися ще при живих батьках з 2007 року, а друга половина суми була виплачена у травні 2008 року. Проте, в 2007 році майно батьків відповідача та його сестри не могло бути для обох предметом договору про поділ спадкового майна, оскільки, не було належного оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Набуття майна в порядку спадкування здійснюється згідно положень глав 87 та 89 ЦК України та завершується одержанням спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Дана обставина відповідачем не була підтверджена жодним письмовим доказом. В зв'язку з такими обставинами суд не приймає до уваги вищезазначену розписку і покази свідка ОСОБА_5 та відповідача, дані ним під час допиту як свідка і не виключає дану суму із спільно нажитого сторонами майна.

На думку суду не заслуговує на увагу і посилання відповідача на факт позики ним грошових коштів у теперішньої своєї дружини ОСОБА_8. У ст. 57 СК України відсутнє згадування про будь-яке позичене майно як таке, що є об'єктом особистої приватної власності дружини або чоловіка, а тому позика грошових коштів не створює для відповідача режиму особистої приватної власності на кошти, які, як він стверджує, позичив. Крім того, в додаткових поясненнях по суті заперечення проти позову відповідач вказує, що «позичені кошти слід було віддавати», з чого вбачається, що повернення позики здійснювалося за рахунок спільних коштів колишнього подружжя.

На підставі наведеного суд вважає, що відповідач з метою уникнення поділу спільно нажитих колишнім подружжям коштів, після фактичного припинення подружніх відносин 13.06.2009 року, 27.07.2009 року та 07.07.2009 року зняв всі кошти, які перебували на відкритих на його ім'я рахунках, що привело до порушення майнових прав позивача. Це також стосується і коштів на рахунках у BANK РЕКАО S.A., номер рахунку НОМЕР_3 в сумі 3953,26 злотих та на рахунку НОМЕР_4 в сумі 3335,65 злотих, які, як вказує відповідач, були витрачені ним за час спільного проживання на сплату боргів за свого сина у липні 2009 року.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що згідно декларацій він не міг заробити такої кількості коштів, на яку вказував позивач. Разом з тим в судовому засіданні відповідач вказував, що він також працював і неофіційно. Крім того, аналіз руху коштів на рахунках, які були відкриті відповідачем, свідчить про наявність більших коштів, ніж було зазначено ним в деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази про знаходження котів в банках та страхових установах Fundusz Inwestycyjny FIO Stabilnego Wzrostu, в сумі 11300,00 злотих та Fundusz Inwestycyjny GERLING в сумі 5600,00 злотих, в зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо визнання права власності на частину коштів в цих установах недоведеними і відмовляє в їх задоволенні.

Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В судовому засіданні встановлено, що сторони розірвали шлюб 23.12.2009 року і з цього часу почався відлік строку позовної давності щодо вимоги про поділ спільного майна подружжя.

З позовом про поділ майна подружжя позивач звернулася 29.04.2014 року. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що зверненню з даним позовом спочатку передувало звернення позивача до правоохоронних органів Республіки Польща щодо незаконного заволодіння відповідачем спільними коштами колишнього подружжя. Розгляд цього звернення фактично завершився з прийняттям районним судом в Островці Сьвєнтокшиському Республіки Польща постанови від 30.03.2011 р., якою було відмовлено в кримінальному переслідуванні відповідача по факту незаконного заволодіння спільними коштами колишнього подружжя та роз'яснення, що питання про поділ майна необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства. Після того в лютому 2012 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, а саме про витребування даних про наявність коштів на рахунках відповідача у польських банках та страхових компаніях. Ухвалою суду від 01.02.2012 року заяву було задоволено та витребувано необхідні дані. Вказані вище дані надійшли до суду лише в кінці 2013 року і про них було повідомлено позивача. Після цього позивачем 29.04.2014 року було подано позов про поділ майна.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача та його представника на ч. 4 ст. 133 ЦПК України, оскільки, згідно цієї норми передбачені наслідки для позивача лише щодо відшкодування судових витрат та збитків, а не щодо неприйнятності позову.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що з часу розірвання шлюбу дії позивача були направлені на захист свого порушеного права щодо поділу майна і свідчать, що вона не втратила до цього інтересу. За таких обставин суд вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню.

Таким чином, враховуючи вимоги сімейного законодавства, а також надані в справі докази, суд приходить до висновку, що кошти, які знаходяться на трьох рахунках у BANK PEKAO S.A. та в Centralny Dom Maklerski, являється спільною сумісною власністю подружжя - сторін по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 85 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів позивач понесла витрати на проїзд з місці постійного проживання до суду, переклад та на отримання правової допомоги. Крім того, у зв'язку із розглядом справи вона втратила заробіток по місцю своєї роботи.

Згідно наданих позивачем доказів її витрати на проїзд до суду для участі в трьох судових засіданнях, переклад документів та втрачений заробіток під час першого розгляду справи в 2014 році становить 9252,80 грн. Під час цього розгляду справи витрати позивача на проїзд до суду для участі в трьох судових засіданнях, переклад документів та втрачений заробіток становлять 10618,62 грн.. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 16215,07 грн.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно журналів судових засідань від 13.11.2015 р., 18.12.2015 року і 22.01.2016 року, адвокати Гарнага І.Ю. та Гарнага Н.Ю, які надавали позивачу правову допомогу, приймали участь в судових засіданнях протягом 5 годин 53 хв. Виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої на 2015-2016 роки підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу в сумі 2896,80 грн..

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Матеріали справи не містять документально підтверджених витрат поза судовим засіданням, а також розрахунку таких витрат.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір.

Статтею 88 ЦПК України також передбачено, що якщо позов задоволено частково, то відповідачеві відшкодовуються судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідач надав суду документи про оплату палива на підтвердження своїх судових витрат на проїзд до суду. Суд не може ці документи визнати належним доказом, оскільки в них не зазначено на яку відстань витрачено такий обсяг палива, для якої марки транспортного засобу використано таке паливо та хто є покупцем цього палива. Крім того суду не надано доказів, які б підтвердили, що відповідач дійсно виїжджав у судові засідання з міста Островець Свєнтокшиський Республіки Польща та повертався туди, а також доказів про дійсну відстань від місця проживання до м. Костопіль та про нормативне споживання палива цією транспортним засобом, яким відповідач доїжджав до суду. В зв'язку із вищенаведеним суд не може частково відшкодувати понесені відповідачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, що розташовані на наступних рахунках у польських банках та страхових компаніях : BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_1, сума на рахунку - 35800,00 злотих ; Centralny Dom Maklerski, номер рахунку НОМЕР_2, сума на рахунку - 14846,49 злотих; BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_3, сума на рахунку - 3953,26 злотих; BANK PEKAO S.A., номер рахунку НОМЕР_4, сума на рахунку - 3335,65 злотих.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кожної з трьох ікон.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з переїздом з Республіки Польща до м. Костопіль для участі у судових засіданнях, перекладом документів та втратою заробітку в сумі 16215,07 грн., у відшкодування витрат по отриманню правової допомоги 2896,80 грн. та у відшкодування судового збору 1224,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяП. В. Олійник