АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2541/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1981/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 рокупо справі за позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» про визнання права користування житлом та реєстрації місця проживання ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Полтави з вищезазначеним позовом. Свій позов мотивувала тим, що з квітня 2002 року вона постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_1. Адміністрацією Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» їй було видано ордер від 30.03.2002 року №05 на право вселення до кімнати АДРЕСА_1 загальною площею 17,5 кв.м. Вважає, що саме з часу видачі ордера на право зайняття даної кімнати, є підстави для визнання законним користування нею спірною кімнатою. За користування жилим приміщенням вона сплачує вчасно та в повному обсязі. Законне проживання підтверджується довідкою про склад сім»ї, яка видана Колективним підприємством «Полтавський м'ясокомбінат» від 25.04.2016 року. Тобто, вказує вона тривалий час постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_1 та зареєстрована в даному гуртожитку. Проте, при реєстрації її місця проживання за даною адресою не вказано номера кімнати, в якій вона проживає. Дана обставина перешкоджає їй в подальшій реалізації права на приватизацію кімнати. Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання з квітня 2002 року. Іншого житла в користуванні та власності вона не має. В зв'язку з чим просила суд, визнати право користування кімнатою АДРЕСА_1, в якій вона проживає на законних підставах з квітня 2002 року згідно ордера від 30.03.2002 року №05, та встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах, в кімнаті АДРЕСА_1 з 17 квітня 2002 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» про визнання права користування житлом та реєстрації місця проживання - відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням суду не погодиласьОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Вважає, що рішенням суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно з'ясовані усі фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору, оскільки суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому дане рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25 березня 2002 року Заступник директора по кадрах та загальних питаннях Державного підприємства Полтавський лікеро-горілчаний завод звернувся з листом за №07-7/424 від 25.03.2002 року до директора підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» Коноплі М.М. (а.с.20), в якому зазначав, що у зв'язку з працевлаштуванням ОСОБА_2 на Державне підприємство Полтавський лікеро-горілчаний завод, адміністрація підприємства просить сприяти вирішенню питання проживання ОСОБА_2 у гуртожитку підприємства «Полтавський м'ясокомбінат».

На підставі ордеру №05 від 30.03.2002 року (а.с.32) ОСОБА_2 колективним підприємством «Полтавський м'ясокомбінат» було надано право на зайняття ліжко-місця в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 площею 17,5 кв.м.

Згідно договору від 14.04.2002 року (а.с.26), позивачу підприємством «Полтавський м'ясокомбінат» було надано кімнату АДРЕСА_2. Строк дії договору один рік з моменту його підписання.

Відповідно до договору від 01.11.2003 року (а.с.25), позивачу підприємством «Полтавський м'ясокомбінат» було надано кімнату АДРЕСА_1. Строк дії договору до 01.04.2004 року з моменту його підписання.

Згідно довідки колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» від 27.04.2015 року за №115/01-11 (а.с.9) ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 27.04.2015 року вона займає ліжко-місце, площа кімнати 17 кв.м.

Відповідно до довідки про склад сім'ї колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» від 25.04.2016 року за №34 (а.с.10) ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1. В даній кімнаті позивач займає ліжко-місце.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд позбавлений можливості визнати за ОСОБА_4 право користування кімнатою № АДРЕСА_1, оскільки даний гуртожиток знаходиться у власності та на балансі Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат», а тому дане підприємство згідно вимог Житлового кодексу України розпоряджається своїм житловим фондом на власний розсуд, і заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законів України від 23 червня 2005 року № 2709-ІV "Про міжнародне приватне право", від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та положень інших законів, нормативно-правових актів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК). Відповідно до ст.ст.1,3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнанихабо оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому цим Кодексом, та справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Так, місцевим судом встановлено, що власником та балансоутримувачем гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 є Колективне підприємство «Полтавський м'ясокомбінат».

Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року №84 визначено, що гуртожиток це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках і порядок користування нею визначається главою 2 Житлового кодексу України та Примірним положенням про гуртожитки, відповідно до якого приміщення гуртожитків є тимчасовим житлом, передбаченим для забезпечення проживання робітників, які не мають жилої площі на період їх роботи на підприємстві.

Частиною 2 статті 128 ЖК України передбачено, що жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Тому, використовуючи надані чинним законодавством України права, Колективне підприємство «Полтавський м'ясокомбінат» звернулось з листом від 17.05.2016 року за №126/01-11 (а.с.27) до ОСОБА_4, в якому вказувало, що в зв'язку з необхідністю переселення одиноких громадян, які займають ліжко-місце, позивачу необхідно звільнити кімнату АДРЕСА_1 та переселитися в кімнату АДРЕСА_3 в строк до 01.06.2016 року. Відповідно наказу №10 від 17.05.2016 року та рішення Правління (протокол №5 від 13.05.2016 року).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки даний гуртожиток знаходиться у власності та на балансі Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» і дане підприємство згідно вимог Житлового кодексу України розпоряджається своїм житловим фондом на власний розсуд, та заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача щодо встановлення факту постійної реєстрації місця проживання на законних підставах в кімнаті АДРЕСА_1 з 17 квітня 2002 року, оскільки сам факт постійної реєстрації ніким не оспорюється та підтверджується паспортом громадянина України, який виданий на ім'я ОСОБА_4 (а.с.5-7).

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду позивач не довів чим саме порушені його права, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Г.Л. Карпушин

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: