РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.,

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане ЖКВ автомобільного заводу м. Кременчука 18.02.1998 року. Власником ? частини вищевказаної квартири є відповідач ОСОБА_2 Останній перешкоджає йому користуватись спільною квартирою - не впускає його у житло та не надає ключі від квартири.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності ? частиною квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 надати йому ключі від вхідних дверей квартири та звільнити його частину квартири від власних речей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він не чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою і не заперечує щоб батько вселився у неї. Підтвердив той факт, що позивач не має ключів від вхідних дверей квартири. Також зазначив, що ключі позивачу не надасть, оскільки батько є інвалідом І групи по зору, тому він загубить ключі, або їх викрадуть у нього. Стверджував, що за потреби буде постійно супроводжувати батька і таким чином без ключів забезпечить йому вільний доступ до житла.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності і приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бутив них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого ЖКВ автомобільного заводу м. Кременчука 18.02.1998 року. Вказана обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні, а також підтверджується довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 17.09.2015 року за № 61/3525.

Згідно копії паспорту громадянина України серії КО 410149, виданого Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 16.08.2002 року позивач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою, однак тривалий час у ній не проживає. В даний час у квартирі мешкає відповідач ОСОБА_2

Позивач має намір вселитися у квартиру АДРЕСА_4. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні даним житлом, оскільки не надає йому, як співвласнику квартири, ключі від вхідних дверей.

Дана обставина визнана відповідачем в судовому засіданні, хоча він не розцінює факт ненадання ключів як створення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт створення відповідачем перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності ? частиною квартири знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач, через відсутність ключів від квартири, позбавлений можливості вільно, на власний розсуд, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За таких обставин, суд вважає, що права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобовязання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача звільнити належну позивачу частину квартири від власних речей суд виходив з наступного. В судовому засіданні не було здобуто доказів, підтверджуючий факт створення позивачу перешкод у користуванні власністю шляхом розміщення у квартирі речей відповідача.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є не обгрунтованими і не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 57 60, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, частиною квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 шляхом зобовязання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: