Провадження № 2/317/83/2016
Справа № 317/2592/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Грецовій О.Б.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, факту піклування, визнання права на спадщину у четверту чергу, одержання права на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4. Позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнати ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею право спадкування разом зі спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживав без реєстрації з 1991 року по день смерті по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_3 по день смерті останнього, що підтверджується актом, складеним депутатами Долинської сільської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сусідкою ОСОБА_9

ОСОБА_3 було встановлено інвалідність третьої групи, та він потребував стороннього піклування. Оскільки він не був працевлаштований, тому ОСОБА_5 несла витрати по піклуванню, доглядала за ним. Після смерті ОСОБА_3, вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Карташової Т.М. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію Спадковому реєстрі.

В судове засідання з'явилась представник позивача ОСОБА_1, яка позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

В судове засідання з'явилась відповідачка ОСОБА_2, яка позов визнала у повному обсязі, та зазначила, що вона є донькою ОСОБА_3 та проживала через два будинки від ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які проживали безперервно разом приблизно з 1994 року і до дня смерті батька. Оскільки вона народилась у 1991 році, то щодо періоду до 1994 року достовірно сказати нічого не може. Вона проживала разом з мамою та братом, але часто спілкувалась з батьком, батька бачила щодня, один день на тиждень бувала у батька, бачила як ОСОБА_5 та ОСОБА_3 піклувались один про одного, вели спільне господарство, снідали та обідали разом. Проживали вони в будинку ОСОБА_5, там були речі обох. На її думку вони були сім'єю. У ОСОБА_3 була ампутація пальців, проблеми з серцем.

В судове засідання з'явився відповідач ОСОБА_3, який позов визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, що містять у позові.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 приймала участь у розгляді справи 23.09.2015 р., 07.10.2015 р, 16.10.2015 р., 04.12.2015 р., 23.12.2015 р., в подальшому до судового засідання не з'являлась. Позов вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За згодою ОСОБА_4 в судовому засіданні 23.12.2015 р. вона була допитана як свідок відповідно до ст. 62 ЦПК України та пояснила, що позивачка ОСОБА_5 є її матір'ю. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю приблизно з 1990 року, мали спільний бюджет. Разом вони побудували гараж. Приблизно в 1996 року ОСОБА_3 ампутували палець на нозі. ОСОБА_5 возила ОСОБА_3 на лікування, 20 років доглядала за ним, оскільки нога потребувала постійного догляду. Після операції він рухався самостійно, однак шкутильгав. Зазначила, що вона сприймала ОСОБА_3 як батька. ОСОБА_3 отримував пенсію, однак коштів не вистачало, а тому лікували його також і за її кошти, кошти її матері.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_5 є її сусідкою. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали по сусідству з 1991 року. Жили як чоловік та дружина, вели спільне господарство, спільно сплачували комунальні послуги. Свідок бачила вона їх щодня. Коли ОСОБА_3 хворів, то ОСОБА_5 піклувалась про нього, возила по лікарнях. Ходив ОСОБА_3 важко після операції, після інсульту їздив на автомобілі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які проживали разом приблизно з 1990 року. Вони вели спільне господарство, разом побудували гараж, теплиці, доглядали за будинком. Коли ОСОБА_3 хворів, то ОСОБА_5 лікувала його. Вважає, що відносини у них були як у чоловіка та дружини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він був сусідом ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які приблизно з 1990 року проживали разом, вели спільне господарство, були сім'єю. Коли в кінці 90-х років ОСОБА_3 ампутували палець, то за ним піклувалась ОСОБА_5 Коли ОСОБА_3 неодноразово лежав в лікарнях, то піклувалась за ним також ОСОБА_5 Останні роки ОСОБА_3 рухався самостійно.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_5 У 90-х ОСОБА_5 та ОСОБА_3 почали жити разом як чоловік та дружина, працювали в колхозі. Все робили вони разом, купували речі разом, були сім'єю. Коли ОСОБА_3 хворів, то за ним піклувались ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_4

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.10.2015 р. відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачами у повному обсязі та призначено судовий розгляд у даній цивільній справі.

Заслухавши учасників судового провадження, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області від 19.06.2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є його дітьми і належать до спадкоємців першої черги. Також спадщину прийняла ОСОБА_5

Згідно довідки виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 763/02-01-26 від 06.07.2015 р. ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживав без реєстрації з 1991 року по день смерті за АДРЕСА_1

Згідно довідки виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 764/02-01-26 від 06.07.2015 р. ОСОБА_4 дійсно проживала разом з вітчимом - ОСОБА_3, по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 р., в АДРЕСА_2 і вели спільне господарство.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 955/02-01-26 від 11.08.2015 р. ОСОБА_5 дійсно проживала разом з ОСОБА_3 з 1990 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_2 і вели спільне господарство, що підтверджується актом, складеним депутатами Долинської сільської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сусідкою ОСОБА_9

Як зазначено в акті від 07.08.2015 року, комісія у складі вище перелічених осіб склали акт про те, що ОСОБА_5 дійсно проживала громадянському шлюбі з 1990 року з ОСОБА_3 подень його смерті за адресою: АДРЕСА_2 вели спільне господарство.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Стаття 1221 ЦК України вказує, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд може розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Системний аналіз встановлених судом обставин на підставі письмових доказів, показань свідків, допитаних у судовому засіданні, вказують на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Між тим, вирішуючи питання визначення періоду такого проживання, суд враховує, що ОСОБА_5 розірвала шлюб зі своїм чоловіком 18.01.1990 р., а ОСОБА_3 розірвав шлюб зі своєю дружиною 24.04.1996 р.,що підтверджується свідоцтвами про розірвання шлюбу, копії яких містяться в матеріалах справи. Таким чином, підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 24.04.1996 р. немає, оскільки ОСОБА_3 до цієї дати перебував у шлюбі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а також те, що Сімейний кодекс України, який містить визначення поняття «сім'я» набрав чинності з 01 січня 2004 року.

В той же час, суд виходить з положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції), які передбачають, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Також суд враховує положення ст. 13 Конвенції, які передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, суд вважає, що встановлення факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, за наявності відповідних доказів, є можливим, оскільки в противному випадку особа буде позбавлена судового захисту лише з формальних підстав, тобто через відсутність законодавчого регулювання спірного питання.

До того ж, суд вважає, що не визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, за наявності відповідних доказів, буде непропорційним втручанням у приватне та сімейне життя цих осіб, що є недопустимим у демократичному суспільстві.

Крім того, суд враховує, що положення Кодексу про шлюб та сім'ю України не містили прямої заборони на створення сім'ї повнолітніми особами, вони лише встановлювали нормативне регулювання порядку і умов укладання шлюбу, тобто одного зі способів створення сім'ї.

Таким чином, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволення частково - з 24 квітня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Враховуючи, що диспозиція ст. 1264 ЦК України встановлює, що особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу, а встановлений судом строк проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перевищує п'ять років, суд вважає обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги.

Щодо вимог про зміну порядку черговості,суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно диспозиції вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження: прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Системний аналіз наведених вимог законодавства вказує на те, що для задоволення позову вказаної категорії необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Незважаючи на визнання позову відповідачами у цій частині, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не встановлено перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, відсутні докази матеріального забезпечення позивачем спадкодавця протягом тривалого часу, тобто не встановлено необхідного переліку юридичних фактів, які є підставою для зміни черговості. Висновок суду підтверджується як медичними документами, що наявні в матеріалах справи та досліджені під час судового розгляду, що вказують на наявність певних хвороб, які у певній мірі обмежували його у задоволенні потреб, але не виключали спроможність як таку, так і показаннями свідків, які хоча й зазначали про хвороби ОСОБА_3, необхідність допомоги (фізичної, моральної, медичної), однак вказували на те, що він рухався самостійно, їздив на автомобілі, ходив за покупками тощо, тобто хоча й обмежено, але задовольняв свої потреби аж до дня смерті, незважаючи на наявність інвалідності третьої групи. Зазначені життєві обставини не заперечувались і відповідачами. Також сторони не заперечували, що ОСОБА_3 отримував пенсію.

Суд констатує, що піклування ОСОБА_5 про ОСОБА_3 свідчить саме про проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після її смерті, а тому відсутні підстави для одержання позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 в судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов остаточного висновку, що підстави для зміни черговості одержання права на спадкування відсутні, а тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, факту піклування, визнання права на спадщину у четверту чергу, одержання права на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 24 квітня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян