АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1028/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1591/16Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т.Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області,

треті особи: Новосанжарська державна нотаріальна контора Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про встановлення права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про встановлення права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5, вона за усною домовленістю з рідним братом ОСОБА_6 подала до нотаріуса відмову від свої частки у спадщині за умови, що брат компенсує їй вартість її частки. ІНФОРМАЦІЯ_2 брат ОСОБА_6 помер, так і не компенсувавши їй вартість її частки, тому, вважаючи, що має право на спадкування за законом, звернулася до суду з відповідним позовом.

У позові ОСОБА_2 просила встановити за нею право на спадкування за першою чергою та встановити право власності в розмірі 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, треті особи: Новосанжарська державна нотаріальна контора Полтавської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Вважає рішення незаконним, оскільки судом було неповно з'ясовано обставини справи.

При цьому, ОСОБА_2 вказує, що між нею та ОСОБА_6 була домовленість щоб заощадити кошти він оформляє будинок тільки на себе, а їй відшкодовує вартість майна.

Представник Лелюхівської сільської ради Носанжарського району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі відповідача, позовні вимоги визнає.

Треті особи: ОСОБА_4 та Новосанжарська державна нотаріальна контора надали суду заяви, у яких просять розглядати справу без їх участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення третьої особи ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ( т.1 а.с. 11, 15-16) та рідною сестрою ОСОБА_6, що підтверджується його свідоцтвом про народження (т.1 а.с. 12).

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок ОСОБА_5 за життя належав жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 (батько позивачки) 12 грудня 2003 року склав заповіт, згідно якого 1/2 частину належного йому житлового будинку заповідає ОСОБА_2, а іншу 1/2 частину будинку - синові ОСОБА_5.( т.1 а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (т.1 а.с. 4). Після його смерті заведена спадкова справа № 448/2013 від 29.11.2013 року, спадкоємцем згідно поданої заяви про прийняття спадщини є ОСОБА_6 (брат позивачки). Згідно повідомлення Новосанжарської ДНК від 12.10.2015 року № 2122/01-16, ОСОБА_2 відмовилася від спадщини, інші заяви у справі відсутні (т.1 а.с. 78). Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 5), після його смерті було заведено спадкову справу № 100/2015 від 07.04.2015 року, спадкоємцем згідно поданих заяв про прийняття спадщини є ОСОБА_4 (син померлого ОСОБА_6.) та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 76-77).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частини 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України передбачають, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Частини 1, 5 статті 1275 ЦК України встановлюють, що у разі якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 у 2013 році відмовилася від прийняття спадщини за заповітом свого батька ОСОБА_5, визнати недійсною дану відмову від спадщини не просила, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини відмову не відкликала, підстави для визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_5 (батько позивачки) - відсутні.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1262 ЦК України передбачає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, ОСОБА_2 після смерті свого брата ОСОБА_6 є спадкоємицею другої черги.

Тобто, лише за умови відсутності спадкоємця першої черги ОСОБА_4, який вступив у спадщину після батька (ОСОБА_6.) та заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2, позивач могла бути спадкоємицею після смерті брата.

При цьому, ОСОБА_2 не надводить доводів, які б давали підстави для зміни черговості одержання права на спадкування після смерті брата.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 вірно застосував положення Книги шостої ЦК України, зокрема: ст.ст. 1273, 1258, 1261, 1262 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що між нею та ОСОБА_6 з метою заощадження коштів була досягнута домовленість щодо оформлення всього спадкового будинку на нього, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, як уже зазначалося, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачка від своєї частини спадщини після померлого батька ОСОБА_5 відмовилася та не ставила питання щодо визнання недійсною її відмову від спадщини, як не навела доводів і доказів щодо нікчемності відмови від спадщини, а посилання на наявність домовленості про компенсацію вартості спадкового майна не може бути підставою для задоволення даного позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Колегією суддів встановлено, що позивач у позовній заяві та при розгляді справи не обґрунтував та не надав доказів порушення, невизнання або оспорювання свого права зі сторони відповідача - Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачами у даній категорії справ можуть бути лише територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за відсутності інших спадкоємців.

Однак, позов до ОСОБА_4, який прийняв спадщину після ОСОБА_6 та заперечував право на спадкування ОСОБА_2, не пред'являвся, клопотання про залучення його до участі у справі у якості відповідача позивач та її представник не заявляли.

Відтак, заява про визнання позову надана Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області не може бути прийнята, оскільки порушує права ОСОБА_6

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна