АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/361/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ „Укрсиббанк" до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_2, про зняття арешту, виключення майна з акту опису й арешту майна з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ПАТ „Укрсиббанк" (далі - банк) звернувся з позовом до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - 2-й відділ ДВС), Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - 1-й відділ ДВС), ОСОБА_1 про виключення з акту опису й арешту майна від 20 грудня 2013 року квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зняття з неї арешту.

На обґрунтування позову зазначив, що за умовами кредитного договору від 30.03.2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1, остання отримала кредит на споживчі цілі. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, предметом якого є належна позичальнику квартира АДРЕСА_1

Постановою державного виконавця Другого міського відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41407232 від 08.01.2014 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 27.12.2013 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 101 695,48 грн. та постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39284858 від 18.11.2013 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 80 000 грн. та на підставі акту опису й арешту майна від 20.12.2013 року щодо вищевказаної квартири було зареєстровано обтяження та накладено арешт.

Оскільки банк, як іпотекодержатель, враховуючи першочергову реєстрацію обтяження, має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що по кредиту є значна сума заборгованості, яка перевищує ринкову ціну застави, тому арешт майна посадовими особами органів ДВС з метою стягнення грошових коштів на користь інших осіб, порушує його право, як кредитора, на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На думку апелянта суд порушив вимоги матеріального закону, оскільки не врахував тієї обставини, що накладенням арешту на належну їй квартиру органами ДВС порушено як право банку на першочергове стягнення боргу за кредитом шляхом реалізації іпотечного майна, так і її право на повне погашення кредитної заборгованості перед банком шляхом продажу спірного житла.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що на підставі кредитного договору від 30.03.2007 року, укладеного між ПАТ „Укрсиббанк" та ОСОБА_1, остання отримала кредит в банку на споживчі цілі. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, предметом якого є належна позичальнику квартира АДРЕСА_1

Постановою державного виконавця Другого міського відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41407232 від 08.01.2014 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 27.12.2013 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 101 695,48 грн. та постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39284858 від 18.11.2013 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 80 000 грн. та на підставі акту опису й арешту майна від 20.12.2013 року щодо вищевказаної квартири було зареєстровано обтяження та накладено арешт.

Відмовляючи у задоволенні позову суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що права позивача, як іпотекодержателя, не порушуються, оскільки реалізація предмета іпотеки за конкретних обставин відповідно до Закону України „Про виконавче провадження" не вплине на об'єм прав банку щодо стягнення на його користь кредитного боргу.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України „Про іпотеку", Законом України „Про заставу", Законом України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 вказаного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Банк не є власником майна, а лише іпотекодержателем.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму ВС У „Про судову при тактику в справах про виключення майна з опису", за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Таким чином в даному випадку слід врахувати, що позивач не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна. На підставі заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку боргу за кредитним договором в розмірі 257912,02 грн. звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося, а позивач лише отримав право стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Права банка, як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 58