Справа № 369/8241/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/157/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 46 14.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Дмитрієва Л.Д., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Київській області про зобовязання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Київській області про зобовязання вчинити відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає рішення суду незаконним ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку 1-КВ №088780 від 23 липня 1997 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0723га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до державного акту серія ЯЖ №421794 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, вул. Щорса, 9, виданого 23 липня 2008 року.

Відповідно до державного акту серія ЯЖ №906530 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0668 га, яка знаходиться за адресою: м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, вул. Щорса, 9, виданого 12 жовтня 2010 року.

03 березня 2015 року між ДП «Центр державного земельного кадастру» Київська обласна філія та ОСОБА_2 укладено договір на розроблення технічної документації.

За замовленням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки, проведені землевпорядні роботи щодо винесення в натурі меж земельних ділянок та встановлення межових знаків згідно державного акту ОСОБА_2 14 травня 2015 року був складений акт встановлення межових знаків земельної ділянки на місцевості та погодження меж земельної ділянки.

14 травня 2015 року комісією був складений акт перевірки використання земельної ділянки №18, за яким було встановлено межі фактичного користування земельної ділянки ОСОБА_2 Пи цьому із схемою не погоджувався суміжний землевласник ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №26/40 від 22 травня 2015 року вищевказаний акт перевірки №18 був взятий до уваги, рекомендовано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 встановити огорожу погодженої конструкції по межі земельної ділянки згідно з державним актом на право приватної власності. Рекомендовано погодити акт встановлення відновлення межових знаків; зобовязано ОСОБА_2 встановити огорожу прозорої конструкції від вулиці Балукова та по межі згідно з Державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, висновок суду, що акт перевірки №14 від 14 травня 2015 року не підтверджує позовних вимог щодо відповідності межі державним актам всіх суміжних землевласників є вірним, оскільки він складений щодо перевірки фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 При цьому перевірка проводилась лише за наявності державного акту ОСОБА_2, про що в ньому прямо зазначено. У поданому суду зведеному плані земельної ділянки ОСОБА_2 також не відображена перевірка зауважень сусідів щодо неправильності відображення поворотних точок, що на їх думку, зменшує їх земельні ділянки.

Також, висновок суду, що рішення виконавчого комітету є рекомендаційним та не повним є обґрунтованим, оскільки не відображає перевірку зауважень відображених в акті №18, та не зрозуміло відповідного до якого державного акту на право власності слід встановити межу.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 рокузалишити без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді