Справа 206/315/16-ц
Провадження 2-н/206/3/16
У Х В А Л А

про відмову у прийняті заяви про видачу судового наказу

"20" січня 2016 р. суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О, розглянувши матеріали цивільної справи за заявою про видачу судового наказу Приватного підприємства "АНСІ" про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1,

в с т а н о в и в :

20 січня 2016 року представник Приватного підприємства "АНСІ" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.

Вивчивши матеріали справу доходжу висновку про необхідність відмовити заявнику у прийняті заяви про видачу судового наказу.

В силу п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором).

Із матеріалів справи слідує, що заявником заявлені вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка нарахована за періоди, що виходять за межі строку позовної давності для звернення до суду.

Розгляд зазначеного спору в порядку наказного провадження позбавить боржників реалізувати своє право, надане ст. 267 ЦК України, таке право боржники можуть реалізувати тільки при розгляду зазначеного спору в порядку позовного провадження.

Також, як вбачається з розрахунку сума заборгованості складається з суми боргу за квартиру АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, власниками яких є ОСОБА_1, а просить стягнути цю суму за квартиру № 4. Крім того, з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира № 4 та кв. № 10 право власності зареєстровано на ОСОБА_1 розташовані в Дніпропетровській області, Дніпропетровський район, с. Чаплі, вул. Спортивна будинок 11, а не як зазначено заявником.

Враховуючи викладені обставини, вбачаю із поданих документів спір про право, у звязку з чим доходжу до висновку про необхідність відмовити у прийняті заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 4 ст. 100 ЦПК України, про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 96-101, 121, 208-210, 293, ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити Приватного підприємства "АНСІ" у прийняті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1.

Розяснити заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя А.О. Сухоруков