У Х В А Л А

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_6 про припинення поруки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 млн 446 тис. 438 грн 36 коп і заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 187 тис. 909 грн 25 коп; відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_7, відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишено без змін.

17 грудня 2015 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року, рішення цього ж суду від 21 січня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) і 2 вересня 2015 року (справа № 6-1077цс15).

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодились і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_6 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка на підставі статей 526, 553, 554, 1054 ЦК України підлягає стягненню солідарно з боржника і поручителя. Пред'явивши боржнику і поручителю 5 серпня 2014 року досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, ПАТ «Дельта Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання й зобов'язане було звернутись до суду із позовом до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Оскільки до суду із позовом до поручителя ПАТ «Дельта Банк» звернулось 5 вересня 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави вважати поруку припиненою.

У наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- в ухвалі від 3 грудня 2014 року зазначено, що, суди попередніх інстанцій встановивши, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту до 9 травня 2012 року, а до суду із позовом до поручителя позивач звернувся у серпні 2013 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, дійшли обґрунтованого висновку про визнання договору поруки припиненим на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України;

- у рішенні від 21 січня 2015 року суд касаційної інстанції, встановивши, що позивач звернувся до суду із позовом до поручителя поза межами строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, скасував судові рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до поручителя.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) і 2 вересня 2015 року (справа № 6-1077цс15) прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд Верховним Судом України судових рішень суду касаційної інстанції з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, не є судовими рішеннями суду касаційної інстанції, тому не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_6 про припинення поруки за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін