АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №214/9873/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/30/К/16 суддя Попов В.В.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CM-SME311/177/2008, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 160 000 дол. США, а за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процента ставка 5,99 % + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR же змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому договором.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір поруки № SR-SME311/177/2008 від 07.05.2008 року, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № CM-SME311/177/2008 від 07.05.2008 року.

Окрім того, 07.05.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №CM-SME311/177/2008 від 07.05.2008 року, згідно якого останній була збільшена сума кредиту до 162 046,59 дол. США та збільшена відсоткова ставка за користування кредитними коштами до 7,6 % річних.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Під час розгляду справи представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неодноразова уточнювала позовні вимоги, і уточнивши їх останній редакції від 19 вересня 2014 року, зазначила, що станом на 08.08.2014 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 9 870 079,38 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 1 дол. США - 12,45 грн. еквівалентно 2 011 864, 90 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103,19 грн. та суми пені за прострочення виконання зобовязання 7 748 111,29 грн. Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, а також в рівних частинах стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 441 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CM-SME311/177/2008 від 07.05.2008 року суму заборгованості у розмірі 9 870 079,38 грн., із розрахунку: 162 046,59 дол. США, що згідно курсу НБУ 1 дол. США - 12,45 грн. складає 2 018 864,90 грн. залишок заборгованості за кредитом; 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7 748 111,29 грн. пеня за прострочення виконання зобовязання.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по 1 720,50 грн. з кожного окремо в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог. Зокрема, відповідачів не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, оскільки судових повісток вони не отримували, так як не проживають за адресами зазначеними в позовній заяві. Внаслідок цього відповідачі були позбавлені можливості надати свої заперечення, пояснення та докази. ОСОБА_5 було узгоджено з позивачем умови програми щодо врегулювання заборгованості, у звязку з чим була проведена оцінка заставного майна та надано оголошення в газету про його продаж. Крім того, судом не враховано, що відповідач ОСОБА_5 був призваний на військову службу за мобілізацією та знаходиться в зоні АТО. Також судом не були перевірені доводи позивача про нараховані відсотки та пені за кредитом і не наведено обґрунтування та розрахунки наявної заборгованості. Крім того, розмір пені є непропорційно великим у порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, а суд не застосував положення ч.3 ст.551 ЦК України та стягнув неустойку, яка в кілька разів перевищувала розмірі заборгованості по тілу кредиту. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту, то перебіг позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобовязань.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_6, яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.24-38) та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №CM-SME311/177/2008, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 160 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 5,99% річних + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору, строком до 07.05.2018 року, а відповідач зобовязалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.6-11).

07.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки за №SR-SME311/177/2008, згідно з яким останній поручився перед ЗАТ «ОТП Банк» за виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобовязань за вищевказаним кредитним договором. (а.с.15-16)

Окрім того, 07.05.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений додатковий договір №1 до Кредитного договору №CM-SME311/177/2008 від 07.05.2008 року, згідно якого останній була збільшена сума кредиту до 162 046,59 доларів США та збільшена відсоткова ставка за користування кредитними коштами до 7,6 % річних. (а.с.12-13)

Проте в порушення умов вказаного договору ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання не виконувала, у звязку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 08.08.2014 року у загальному розмірі становить 9 870 079,38 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 1 дол. США - 12,45 грн. еквівалентно 2 011 864, 90 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103,19 грн. та суми пені за прострочення виконання зобовязання 7 748 111,29 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ТОВ «ОТП Факторинг Україна». (а.с.77)

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та пені, станом на 08.08.2014 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 9 870 079,38 грн., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 07 травня 2008 року, ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник якого є позивач, надає відповідачу кредит, а відповідач приймає його, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, які вони визначені у цьому договорі. Сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом строку дії кредитного договору.

Згідно з п.3 вищевказаного кредитного договору, за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 5,99 % річних + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами умов цього договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно банком, інформація щодо якої розміщується в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

Положеннями п.4.1.1 кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ними в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором від 07 травня 2008 року.

Перевіривши обґрунтованість та правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 07 травня 2008 року (а.с.77), який було надано ТОВ «ОТП Факторинг Україна», його відповідність умовам укладеного між сторонами договору, проаналізувавши інші письмові докази наявні у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 станом на 08.08.2014 року має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 9 870 079,38 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 1 дол. США - 12,45 грн. еквівалентно 2 011 864, 90 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103,19 грн. та суми пені за прострочення виконання зобовязання 7 748 111,29 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були перевірені доводи позивача про нараховані відсотки та пені за кредитом і не наведено обґрунтування та розрахунки наявної заборгованості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідачами не було надано до суду доказів, які б спростували правильність розрахунку наданого ТОВ «ОТП Факторинг України» або власного розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.1 договору поруки №SR-SME311/177/2008 від 07 травня 2008 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та відповідачем ОСОБА_5, передбачено, що поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за вищевказаним кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань.

Вказаним договором поруки сторони визначили, що боргові зобовязання це зобовязання боржника перед кредитором щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків кредитора, у звязку з неналежним виконанням боржником свої зобовязань перед кредитором за кредитним договором та інших платежів, якщо такі матимуть місце.

Так як, відповідач ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання перед ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідати за зобовязаннями боржника ОСОБА_2, в силу вимог ч.2 ст.554 ЦК України та положень договору поруки від 07.05.2008 року, він має нести солідарну відповідальність разом з ОСОБА_2 щодо погашення в повному обсязі заборгованості перед позивачем, яка виникла у боржника за спірним кредитним договором.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на те, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту, тому перебіг позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобовязань, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч.3 ст.267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа №6-25цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 із заявами про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до суду першої інстанції не звертались. За таких обставин, з урахуванням положень ч.3 ст.267 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пені є непропорційно великим у порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, а суд не застосував положення ч.3 ст.551 ЦК України та стягнув неустойку, яка в кілька разів перевищувала розмірі заборгованості по тілу кредиту, колегія суддів не може взяти до уваги, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до розяснення наданих у п.27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже в розумінні вказаної норми для зменшення розміру неустойки за рішенням суду, він не лише повинен значно перевищувати розмір збитків, але й необхідна наявність інших обставин, що має істотне значення.

Проте під час розгляду справи в судах як першої, так і апеляційної інстанцій стороною відповідачів не надано будь-яких належних і допустимих доказів щодо існування таких обставин, що мають істотне значення.

Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для застосування до правовідносин, що склались між сторонами, вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки за кредитним договором.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_5 було узгоджено з позивачем умови програми щодо врегулювання заборгованості, у звязку з чим була проведена оцінка заставного майна та надано оголошення в газету про його продаж, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даної справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. Доводи викладені в апеляційній скарзі не містять підстав для їх задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: