АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради, частково свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування, відшкодування 5/6 частки витрат по спорудженню огорожі воріт та хвіртки домоволодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої виступає ОСОБА_5, на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради, частково свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування, відшкодування 5/6 частки витрат по спорудженню огорожі воріт та хвіртки домоволодіння.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2002 року вона зареєстрована та проживала по теперішній час до конфлікту із відповідачкою ОСОБА_3 у житловому будинку, що розташований по вул.Шевченка, 721 в

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/96/2016 р. Головуючий у І інстанції:Костишин Н.Я.

Категорія: 2 Суддя-доповідач: ОСОБА_6

с.Хряцька Герцаївського району. Вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ.«А» - 1970 рік побудови, сараїв літ.«Б», «В», «Д», літньої кухні літ.«Г», убиральні літ.«Е», воріт, огорожі та хвіртки.

Головою вказаного господарства та головою сімї був ОСОБА_7, що підтверджується по господарською книгою села Хряцька. Вказане домоволодіння побудоване ним та його дружиною ОСОБА_3 в шлюбі.

01.06.2001 року ОСОБА_7 склав заповіт і заповів їй все належне майно.

10 листопада 2003 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку домоволодіння по вул.Шевченка, 721 в с.Хряцька, яку прийняли вона та його дружина ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_7 вона за власний рахунок встановила у вказаному домоволодінні огорожу, ворота та хвіртку - вартість яких становить 31 534 грн.

Внаслідок конфлікту з відповідачкою, вона дізналася, що остання оформила все домоволодіння на себе, на підставі рішення виконкому.

Просила визнати недійсним рішення №63 від 18.08.2005 року виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області в частині оформлення права власності на будинковолодіння №271 по вул. Т.Шевченка в с.Хряцька Герцаївського району на 1/6 частку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.09.2005 року видане Хряцьківською сільською радою Герцаївського району на домоволодіння по вул.Т.Шевченка, 271 в с.Хряцька Герцаївського району в частині 1/6 частки від домоволодіння, визнати за нею право власності на 1/6 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер 10.11.2003 року, а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість 5/6 частки огорожі, воріт, хвіртки в спірному домоволодінні в сумі 26 278 грн. в якості компенсації.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок» в частині оформлення такого права на 1/6 частину житлового будинку літ.«А», господарських будівель та споруд: сараїв літ.«Б, В», літньої кухні літ. «Г», огорожі №1, 2 по вул. Т.Шевченко, 271 в с.Хряцька Герцаївського району Чернівецької області. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.09.2005року в частині посвідчення права ОСОБА_3 на 1/6 частку у цьому нерухомому майні. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку у житловому будинку літ.«А» загальною площею 46,40 кв.м., у т.ч. житловою 25,70 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараїв літ.«Б, В», літньої кухні літ.«Г», огорожі №1, 2, що розташований по вул..Т.Шевченко, 271 в с. Хряцька Герцаївського району Чернівецької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 10.11.2003 року ОСОБА_7.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції підставою для задоволення позову було застосування ч.5 ст. 267 ЦК України, а саме суд зазначив що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що початок перебігу строку позовної давності у даному спорі починається моментом коли позивачці стало відомо про рішення виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок за гр.ОСОБА_3І.». Про вказані документи позивачці стало відомо у 2005 році (дані обставини встановлені в ході судового розгляду справи: в судових засіданнях 29.10.2015 року та 10.11.2015 року ОСОБА_1 вказала, що особисто отримувала свідоцтво про право власності від 02.09.2005 року на ім'я ОСОБА_3 в Герцаївській філії ЧКОБТІ).

Отже, позивачка знала що її право було порушено ще в 2005 році, та мала змогу захистити своє порушене право, але цього не зробила, однак суд взяв до уваги лише ті обставини, які нібито перешкоджали позивачці звернутись до суду під час підрахунку строку позовної давності, тобто з 2012 року, та не взяв до уваги те, що позивачка достеменно знаючи про порушення свого права не звернулась до суду у період з 2005 року до 2012 року.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення,яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10.11.2003 року помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, в т.ч. і на 1/2 частину його житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по вул. Т.Шевченка, 271 в с. Хряцька Герцаївського району. За життя - 01.06.2001 року ОСОБА_7 розпорядився своїм майном, заповівши його ОСОБА_1 (на той час Крецу) Л.П.. Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли позивачка ОСОБА_1, як спадкоємиця за заповітом, та його дружина ОСОБА_3, як спадкоємець, що має право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця-чоловіка.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України» від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкуванні регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року, а оскільки спадкодавець помер в 2003 році, суд першої інстанції до даних цивільних відносин вірно застосував правила ЦК УРСР 1963 року.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок» вирішено оформити право приватної власності на спірний житловий будинок за відповідачкою ОСОБА_3, та 02.09.2005 року відповідачці ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно.

Аналізуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вказаним рішенням та видачею свідоцтва про право власності на спірний будинок в цілому на імя ОСОБА_3 порушуються права позивачки ОСОБА_1, яка як спадкоємець за заповітом має право на отримання спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_7, якому на праві власності належала 1/2 частка у спірному будинковолодінні, зокрема, право на отримання у спадок 1/3 із цієї частини нерухомого майна (або ж 1/6 - від всього будинковолодіння).

Посилання апелянта про не застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, що призвело до неправильного вирішення справи, є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Судом встановлено, що про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_1 дізналася в 2005 році, оскільки в судових засіданнях суду першої інстанції особисто підтвердила отримання свідоцтва про право власності від 02.09.2005 року на імя ОСОБА_3 в Герцаївській філії ЧКОБТІ, тому початок перебігу строку позовної давності у даному спорі починається моментом коли позивачці стало відомо про рішення виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок за гр. ОСОБА_3І.».

Однак пунктом 4 ч.1 ст.268 ЦК України (в ред. чинній на момент прийняття спірного рішення) передбачено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до п.3 ст.5 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України, щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року №4176-VI, який вступив в законну силу 15.01.2012 року та яким виключено п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право особи. Отже, трирічний строк для звернення до суду обчислюється з 15.01.2012 року по 15.01.2015 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду з пропуском вказаного строку, тобто 03 вересня 2015 року.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності і про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку що тяжка хвороба малолітньої дитини позивачки, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом, і підставно захистив порушене право ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: