Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/899/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПритватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за пропуском строку позовної давності, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не звернув увагу, що прийняття судом рішення від 07.09.2009 року без своєчасного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін Договору та не звільняє відповідача від сплати коштів за фактичне користування кредитом, та відповідальності за несвоєчасність виконання ним грошового зобовязання. Крім того, суд першої інстанції невірно відраховував перебіг позовної давності з дати винесення рішення суду від 07.09.2009 року, оскільки зазначеним рішенням кредитний Договір не визнавався припиненим або розірваним, а тому дія кредитного договору закінчувалась саме 25.12.2014 року (закінчення строку дії Договору) і саме з цієї дати повинен починатися перебіг строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ZRZ0AW51370114 на строк з 26.12.2007 року по 25.12.2014 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 14547,32 доларів США на придбання автомобіля, а також у розмірі 5929,17 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених даним договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,76 % на місяць на суму залишку за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,31% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у сумі 280,98 доларів США у період з «24» по «28» число кожного місяця, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків та винагороди (а.с.9-11).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29.10.2009 року, рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ZRZ0AW51370114 від 26.12.2007 року станом на 31.03.2009 року в розмірі 14863,45 доларів США, змінено та зобовязано ОСОБА_2 повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 14700,75 доларів США,а при неможливості, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 113195,77 грн. заборгованості та 1252,79 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В решті рушення суду залишено без змін (а.с.4).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути заборгованість, яка утворилася за період із 01.04.2009 року по 15.05.2015 року у сумі 45585,31 доларів США, що еквівалентно 937234,18 грн. та складається :

-по кредиту 10210,67 дол.США;

-по процентам за користування кредитом 5953,54 дол.США;

-по комісії 2751,10 дол.США;

-пеня 39351,15 дол.США:

-за мінусом суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 14863,45 дол.США, яка була стягнута вказаними рішеннями суду;

-штрафи 2182,31 дол.США.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року, відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у відкритті провадження у справі про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту (а.с.22). Ухвала набрала законної сили.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив із положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, мотивуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався правом дострокового стягнення з відповідача тіла кредиту, про що свідчать рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07.09.2009 року та апеляційного суду Житомирської області від 29.10.2009 року, звернувшись після цього в липні 2015 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк пропустив строк позовної даності звернення до суду з відповідним позовом, клопотання про застосування наслідків якого було заявлено відповідачем під час розгляду справи.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з тим, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк та порядок повернення коштів визначається умовами договору.

Погашення тіла кредиту та процентів здійснюється щомісячними платежами до 25.12.2014 року.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Банк скористався таким правом і предявив вимогу про дострокове повернення кредиту 20.04.2009 року, яка задоволена рішеннями Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07.09.2009 року та апеляційного суду Житомирської області від 29.10.2009 року, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання (правова позиція Верховного Суду України у справах № 6-933цс15, 6-2056цс15).

Згідно положень п.3.2 Договору при порушенні зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі, визначеному п.7.4 Договору на місяць розрахованого на суму непогашення в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до пп. 4.1.,7.4 кредитного договору при порушенні зобовязань із погашення Кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Загальний строк позовної давності встановлено у три роки, а спеціальний про стягнення неустойки - один рік (ст.ст.257, 258 ЦК України).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові № 6-1206цс15 прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії це є штрафними санкціями, а тому стягнення останніх у відповідності до вимог ст.266 ЦК України залежить від спливу позовної давності по основній вимозі.

З аналізу вищевказаних норм законодавства та правової позиції Верховного Суду України вбачається, що до основної вимоги належить повернення тіла кредиту та сплата процентів за користування ним на умовах визначених договором (не прострочена заборгованість), а нарахування процентів, комісії, неустойки на прострочені платежі є додатковою вимогою.

Строк позовної давності по основній вимозі розпочався з 21.04.2009 року (наступного дня після звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості) і закінчився 20.04.2012 року. Позов предявлено до суду 06.07.2015 року. Тобто з пропуском як загального так і спеціального строку позовної давності.

Підстави поважності його пропуску банком не зазначено.

Представником відповідача заявлено про застосування ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.76), а тому вимога банку про стягнення простроченої заборгованості за процентами, простроченої заборгованості по комісії, неустойки за несвоєчасне виконання зобовязання не підлягає задоволенню за спливом позовної давності.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: