АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 відшкодування суми заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 75 310,87 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати в розмірі 996,702 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 73 900,63 грн. матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, 739 грн. судового збору, а всього 74 639,63 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, не відповідає вимогам закону та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що рішення було ухвалено з порушеннями норм матеріального права. При розгляді справи суд невірно встановив обставини по справі та позбавив можливості відповідача надати докази на спростування доводів позивача. В апеляційній скарзі зазначав, що докази на спростування висновків суду першої інстанції надасть після відкриття апеляційного провадження по вказаній справі, але цього не зробив. 27.01.2016 представники відповідача подали доповнення до апеляційної скарги, але на підставі вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК України вони були повернуті представнику відповідача без розгляду.

Справа №753/8207/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/727/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов є законним та обґрунтованим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2014 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на 25-му км. автодороги «Київ-Харків» не вибрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався в поточному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а. с. 10, 11-12). Внаслідок вказаної ДТП автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав таких пошкоджень: деформовано задню панель, заднє праве та ліве крило, задні ліві двері, задня кришка багажника, розбито: задній бампер, задні правий та лівий фонарі, передній бампер, блок фари відповідно до довідки ДАІ від 30.07.2014 (а. с. 7). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 власника автомобіля «Тойота» на момент ДТП була застрахована в ПАТ «АСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок ДТП, ПАТ «АСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно Звіту № 1636 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 122 900,63 грн. (а. с. 77-82, 83-97), а згідно калькуляції проведеного ремонту автомобіля на СТО, вартість становить 124 310,87 грн., частину з яких - 49 000 грн. позивачу відшкодувала страхова компанія винної особи. Враховуючи, що страховою компанією не було в повному обсязі відшкодована шкода, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IVобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку про те, що сума страхового відшкодування, яка не перевищує сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовується страховиком , а інші збитки винною особою.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «АСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодували позивачу 49 000 грн. при загальній сумі збитків 122 900,63 грн. (а. с. 77-82, 83-97) .

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що недоплачена позивачу сума відшкодування підлягає стягненню з відповідача з урахуванням вимог ст. 1187 ЦК України правильними.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що винна особа звільняється від обов'язку відшкодовувати заподіяну шкоду у разі доведення, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не довів, що вказана шкода було завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 73 900,63 грн. правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення було ухвалено за відсутності відповідача у залі суду з поважних причин на думку колегії суддів, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки матеріали справи свідчать про те, що справа розглядалася в суді тривалий час і відповідач та його представник не були позбавлені можливості подати будь-які докази на спростування доводів позивача .

Крім того, приймаючі таке рішення колегія суддів звертає увагу на те, що при подачі апеляційної скарги, відповідач також не надав суду будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна