Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/400/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_1, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, а також за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12 квітня 2007 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір поруки, а також договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. Дані угоди укладені з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним цього ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Зазначає, що вказані договори підписані на прохання ОСОБА_4, який в складі організованої злочинної групи, зловживаючи довірою, шляхом введення його та ОСОБА_1 в оману, отримав кредитні кошти. При цьому ОСОБА_4 запевнив, що кредитні зобовязання будуть виконуватись ним особисто.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 5 листопада 2013 року ОСОБА_4 та інших осіб визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190,358 КК України ( в редакції 2001 року).

Отже, спірні договори були укладені внаслідок злочинних дій засуджених, які ввели позивача та ОСОБА_1 в оману щодо суті цих угод.

В дійсності вони не мали наміру укладати з банком ці договори та їхнє волевиявлення не було вільним.

Посилаючись на положення ч.ч.3,5 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, ОСОБА_3 просив визнати недійсними кредитний договір, укладений 12 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, договір поруки, який укладений цього ж дня між ним та банком, а також договір іпотеки від 12 квітня 2007 року про передачу ПАТ КБ «ПриватБанк» квартири АДРЕСА_1.

Залучений до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_1 також звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним даний кредитний договір із вищезазначених підстав.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначають, що застосування ОСОБА_4 та іншими особами обману встановлено вироком суду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції безпідставно послався на ухвалу апеляційного суду Житомирської області, якою з вироку виключений висновок про те, що укладення правочинів шахрайським способом є підставою для визнання їх недійсними.

При цьому, апеляційним судом зазначено, що такий висновок є передчасним.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що обман зі сторони ОСОБА_4 та інших осіб не є самостійною підставою позовних вимог, а лише вказує на причину невідповідності волевиявлення позивача та третьої особи їхній внутрішній волі.

Суд не надав належної оцінки показам свідків, а також не врахував стан здоровя ОСОБА_3, який легко піддається впливу сторонніх осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах.

На думку представника ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит у розмірі 20000 доларів США, строком по 11 квітня 2017 року.

З метою забезпечення виконань за даною угодою цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки №ZRSWGA00000142/1, а також договір іпотеки належної позивачеві квартири АДРЕСА_2 ( попередня назва вул. Леніна) в м. Бердичеві Житомирської області.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 5 листопада 2013 року встановлено, що на початку квітня 2007 року ОСОБА_4 в складі організованої злочинної групи, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужими коштами шляхом отримання та неповернення кредиту в банківській установі, зловживаючи довірою ОСОБА_1 та введення його в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобовязань перед банком, вмовили потерпілого укласти правочин з подальшою передачею їм кредитних коштів.

Приблизно в середині квітня 2007 року ОСОБА_4 в складі організованої злочинної групи, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння кредитними коштами, використовуючи раніше підроблені документи звіти субєктів малого підприємництва, довідку-витяг та довідки про реєстрацію членів сімї на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, довідки про відсутність заборгованості у останніх, а також паспорт громадянина на імя ОСОБА_1, надали їх уповноваженим особам Бердичівського відділення ЖРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк». При цьому ОСОБА_1, будучи введеним в оману, на підставі поданих документів, уклав кредитний договір від 12 квітня 2007 року, згідно з яким ЖРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 20000 доларів США, які останній передав для ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_4, особа, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, та ОСОБА_5, не маючи наміру виконувати фінансові зобовязання, заволоділи грошовими коштами в сумі 20000 доларів США.

На підставі даного вироку ОСОБА_4 та інших осіб визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 358 ч.2,ч.3, 190 ч.4, ст.ст.28 ч.3 КК України ( в редакції 2001 року).

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року вирок змінено та виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що обставини, викладені у ньому, є підставою для визнання недійсними правочинів, укладених шахрайським способом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, зазначена норма повязує недійсність договору з недотриманням саме його сторонами ( стороною) положень ст. 203 ЦК України.

Та обставина, що особи, засуджені вироком Бердичівського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року, не були стороною даних договорів, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 215, 203 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрутованого висновку про те, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки вони підписували спірні угоди особисто, останній одержав грошові кошти за кредитним договором, що не заперечувалось ним в судовому засіданні, а незнання закону чи неправильне його тлумачення однією зі сторін, власне недбальство не є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: