АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/354/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54,55 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби,

в с т а н о в и л а :
17 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 жовтня 2013 року вона працювала в Управлінні державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на посаді начальника відділу охорони праці - по 25.12.2013 року на посаді провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів - з 26.12.2013 року по 28.09.2015 року.

Наказом начальника Управління ДСНС України у Черкаській області від 28.09.2015 року її звільнено з посади провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів за пунктом 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу.

З метою оперативного вирішення питання щодо призову її, ОСОБА_3 , на військову службу та подальшого направлення до військової частини, Черкаським військкоматом було підготовлено відповідний лист, який позивач передала до відділу кадрів Управління ДСНС України у Черкаській області та усно пояснила, що поступає на військову службу за контрактом, у добровільному порядку, в особливий період - у період кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Працівником кадрового органу їй було роз`яснено, що гарантії, зазначені у статті 119 КЗпП України, стосуються лише громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, яка на даний момент уже скінчилася, тому можна звільнитися за власним бажанням або за пунктом 3 статті 36 КЗпП України на підставі припису. Військкоматом було оформлено припис.

У запасі вона перебувала з листопада 2006 року, тобто є військово зобов`язаною, що підтверджується військовим квитком. Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 284 від 29.09.2015 року, її зараховано до списків особового складу військової частини, укладено контракт на строк "до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію".

Вважає її звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

16.12.2015 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просила суд:

1. Визнати поважними причини пропущення позовної давності;

2. Допустити негайне виконання рішення суду;

3. Поновити її на роботі в Управлінні ДСНС України у Черкаській області на раніше займаній посаді та увільнити від виконання обов`язків за посадою на час проходження військової служби;

4. Стягнути з управління ДСНС України у Черкаській області на її користь компенсацію середнього заробітку за час проходження служби в сумі 16 002,20 грн.;

5. Зобов`язати Управління ДСНС України у Черкаській області в подальшому виплачувати компенсацію середнього заробітку за час перебування на військовій службі, відповідно до Порядку №105.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом до Управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби.

В задоволенні позову про поновлення на роботі ОСОБА_3 та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник позивача за довіреністю Черненко В.М., вважаючи рішення суду не об`єктивним, не обгрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права, з не повним дослідженням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а звільнення правомірним, оскільки ОСОБА_3 була звільнена з роботи, відповідно до її заяви від 28.09.2015 pоку, а часткова мобілізація, відповідно до мобілізаційного плану, закінчилася 17.08.2015 року, тому укладання військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі Постанова № 9 від 06.11.1992 року) роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 18.10.2013 року по 25.12.2013 року працювала в Управлінні державної служби з надзвичайних ситуацій України у Черкаській області на посаді начальника відділу охорони праці (а.с. 6).

Відповідно до наказу УДСНС № 179 від 26.12.2013 року ОСОБА_3 була переведена на посаду провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів (а.с. 7).

Наказом начальника Управління ДСНС України у Черкаській області від 28.09.2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів за пунктом 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу (а.с. 8).

29 вересня 2015 року з ОСОБА_3 укладено Контракт про проходження військової служби у збройних силах України на посадах сержантського та старшинського складу (далі Контракт). З Контракту вбачається, що гр. ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений контрактом строк. Контракт був укладений на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 11-12).

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 284 від 29.09.2015 року, прапорщика ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та призначено її, як таку, що поступила на службу за контрактом на посаду бухгалтера фінансової служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 16.10.2015 року звернулася з заявою до Управління ДСНС України в Черкаській області про поновлення її на посаді провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів та увільнення від виконання обов`язків за посадою у зв`язку з призовом на військову службу (а.с 13).

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду.

Таким чином, згідно чинного законодавства, після оголошення Президентом мобілізації в Україні наступає особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України (в редакції на травень 2015 року), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З 11 червня 2015 року частина 3 статті 119 КЗпП України діє у новій редакції, а саме слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». При цьому, слова «військова служба» охоплюють слова «строкова військова служба», тобто законодавцем дано більш розширене тлумачення поняття «військова служба».

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275 -VII поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Таким чином, працівники, які були звільнені з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII.

Указом Президента України від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом № 113-VIII від 15.01.2015, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом».

З Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації. Тому на осіб, які прийняті на військову службу за контрактом у цей період (період проведення мобілізації), поширюється дія ч.3 ст.119 КЗпП України.

Проте, на момент укладання контракту військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 з позивачкою ОСОБА_3 , мобілізація не проводилася, так як закінчилася 17.08.2015 року, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан.

Як зазначила сама позивачка в позовній заяві, працівником кадрового органу їй було роз`яснено, що гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України, стосуються лише громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, яка на даний момент уже скінчилася. В зв`язку з цим їй було запропоновано звільнитися або за власним бажанням, або за пунктом 3 статті 36 КЗпП України на підставі припису. Тому військкоматом було оформлено припис.

Тобто, про наслідки звільнення за п.3 ст.36 КЗпП України їй було відомо, але вона погодилася на звільнення на таких умовах.

Крім того, на звернення відповідача за роз`ясненнями щодо ситуації, яка склалася навколо звільнення ОСОБА_3 , військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 в листі за № 6/1/203 від 05.11.2015 року посилання командира в/ч пп НОМЕР_1 в наказі по стройовій частині від 29.09.2015 року № 284 м. Черкаси щодо призову по частковій мобілізації прапорщика ОСОБА_3 визнав таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та як остання призвана на військову службу за контрактом після закінчення часткової мобілізації.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а звільнення правомірним, оскільки ОСОБА_3 була звільнена з роботи, відповідно до її заяви від 28.09.2015 pоку, а часткова мобілізація, відповідно до мобілізаційного плану, закінчилася 17.08.2015 року, тому укладання військового контракту з особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України.

Тут же військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав на те, що відповідно до акта Кабінету Міністрів України (згідно з переліком посад та професій) від 20 травня 2015 р. № 601 (перелік № 36) назва розділу II пункт 9) позивачці ОСОБА_3 надано відстрочку від призову до Збройних Сил України на шість місяців з дня оголошення мобілізації (Посвідчення від 03 серпня 2015 р. № 2), що унеможливлює укладання з нею контракту "на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію".

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачкою ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено законність вимог по заявленому позову до відповідача.

При зверненні до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом про поновлення на роботі позивачка пропустила місячний строк, передбачений ст.233 КЗпП України, для такого звернення.

Проте суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія судів, що строк пропущений ОСОБА_3 з поважних причин і має бути поновлений, так як попередньо позов нею був скерований вчасно, але до Придніпровського районного суду м. Черкаси з порушенням правил підсудності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при вирішенні спору повно з`ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, ухвалив рішення з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, дані обставини є підставами для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :