Пров. № 2/409/387/16
Справа №409/3393/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді: Скворцової В.Г.,
при секретарі Скориковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на транспортний засіб,
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання довіреності від 14 серпня 2012 року удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу мікроавтобусу пасажирського марки ГАЗ 322132 С СПГ, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі транспортний засіб), визнання укладеним з 14 серпня 2012 року договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб.
Позивач вважає, що він фактично заключив договір купівлі продажу. Так як у нього не вистачало коштів для оформлення договору купівлі-продажу, вони домовилися з відповідачем, що відповідач передасть йому автомобіль на підставі нотаріально посвідченої довіреності з правом подальшого розпорядження ним та оформлення його у відповідності до норм цивільного законодавства.
Між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу шляхом видання відповідачем довіреності на володіння користування та розпорядження транспортним засобом, так як відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було, про те відповідач запевнив, що після видання відповідної довіреності, позивач матиме всі повноваження власника транспортного засобу, матиме можливість вільно ним розпоряджатися, відчужувати його на користь третіх осіб, знімати та ставити автомобіль на облік в органах державної автомобільної інспекції.
Вважає, що видання відповідачем довіреності є удаваним правочином з метою приховати інший правочин укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений через оголошення в газеті "Урядовий Кур`єр" 28 січня 2016 року № 17, та через офіційний сайт "Судова влада України". Суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до копії довіреності від 14 серпня 2012 року, виданої ОСОБА_1 або ОСОБА_4, та посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 уповноважуються строком на три роки з правом керування, з правом повного чи часткового передоручення, з правом тимчасового виїзду за кордон з додержанням порядку, встановленного чинним законодавством і дійсна до 14 серпня 2015 року.
Згідно ч.1, та ч.3, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.
Як передбачає ч.5, ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, якій насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст. 59 . ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може грунтуватися на припущенях.
Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним ; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті які позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести ті факти укладання правочину, що на його думку є удаваним; 3) спрямованість волі сторін в удаваному правочину на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто вдсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 4) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Суду не надано доказів визнання односторонього правочину, яким є довіреність, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу мікроавтобусу пасажирського марки ГАЗ 322132 С СПГ, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є необгрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки як вбачається із матеріалів справи належних та допустимих доказів на доведення заявлених позовних вимог позивачем не надано.
Стосовно вимог позивача в частині визнання за ним права власності на спірний транспортний засіб мікроавтобусу пасажирського марки ГАЗ 322132 С СПГ, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд визначає наступне.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за анологією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами набуття цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права та обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
В силу ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов`язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч.1, та ч.2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ч.1, ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.
Оформлення договору купівлі - продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства.
Видачу довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.
П. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Тому сама по собі довіреність на право розпоряджатись автомобілем не свідчить про укладання між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, поскільки не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль за правочином, а розписка не є правомірним документом придбання транспортного засобу в розумінні п.7 та п.8 Правил.
У судовому засіданні представник позивача не заперечував, що спірний транспортний засіб не був знятий з обліку в органах МРЕВ, він залишається зареєстрованим за ОСОБА_3 Заяви про зняття з обліку транспортного засобу ОСОБА_3І не подавалась, а також не подавалась ОСОБА_1 заяви про реєстрацію даного автомобіля на своє ім`я. Отже наведене свідчить про те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_3, що також підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Даючи правову оцінку розписці від 14.08.2012 року, яка складена ОСОБА_3 та яку позивач вважає договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що в розумінні ст. 655,656,658 ЦК України дана розписка не являється договором купівлі продажу транспортного засобу.
Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини купівлі-продажу спірного транспортного засобу, оформленні згідно діючого законодавства, тому позивач не набув права власності на вказаний автомобіль. За цих обставин суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.10, 11, 60, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.202, 203, 207, 208, 235, 244, 328, 334, 638 ЦК України, п.2; 7; 8 „Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7.09.1998 року, суд, -
В позові ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на транспортний засіб - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Білокуракинським районним судом за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області ОСОБА_6