Справа № 286/3412/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 34728 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн. та всі судові витрати, мотивуючи тим, що він за усним договором позики передав відповідачу грошові кошти в сумі 34728 грн.. Після фактичного отримання коштів нею була власноручно написана розписка 23.04.2015. В розписці ОСОБА_3 зобовязалася кошти повернути за два місяці. Однак, до даного часу кошти не повернуті і вона не збирається їх повертати. Своїми діями відповідач заподіяла йому і моральну шкоду, так як він пережив стрес, біль, страждання, переживання за сімю, яка опинилася в скрутному матеріальному становищі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, зазначивши, що ніякі кошти вона в борг у позивача не брала. Зазначену розписку написала після звільнення з магазину, належного позивачу, і в якому вона працювала продавцем без оформлення договору. В магазині утворилася нестача, так як вона з дозволу позивача, який є її кумом, відпускала іноді товари в борг, беручи людей на список. Зазначена позивачем сума і є сумою боргу. Однак, з них вона вже 20000 грн. віддала. Коли їй люди повернуть, вона віддасть і решту.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ч.3 ст. 10 ЦПК України законодавець закріпив, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст. 1047 ЦК України законодавець закріпив, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач предоставив розписку відповідача від 23.04.2015 (а.с.18), в якій зазначено, що відповідач «должна» позивачеві 34728 грн. і зобовязувалася їх повернути за 2 місяці.

Взагалі, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Однак, надана позивачем розписка відповідача факту передачі грошей не підтверджує. З неї не вбачається за що саме винна відповідач кошти позивачеві та з приводу чого виникли між ними правовідносини.

Відповідач позовні вимоги не визнає. В судовому засіданні пояснювала, що ніякі кошти вона в борг у позивача не брала. Зазначену розписку написала після звільнення з магазину, належного позивачу, і в якому вона працювала продавцем без оформлення договору. В магазині утворилася нестача, так як вона з дозволу позивача, який є її кумом, відпускала іноді товари в борг, беручи людей на список. Зазначена позивачем сума і є сумою боргу, з яких вона вже 20000 грн. віддала. Коли їй люди повернуть, вона віддасть і решту.

Пояснення відповідача в частині того, що вона дійсно працювала у магазині позивача та відпускала товари в борг підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4, яка зазначила, що вона і сама брала товари в борг, який потім повернула безпосередньо позивачу.

Позивач в судовому засіданні заперечував зазначені відповідачем факти, стверджуючи, що відповідач кошти в нього саме позичала, але на які потреби він не памятає.

Копія висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_3 від 21.09.2015 свідчить про проведення перевірки Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області по факту забирання ОСОБА_1 мотоблока за борги з господарства ОСОБА_3.

Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, факт укладення між сторонами договору позики 23 квітня 2015 року не підтверджується належними доказами, оскільки розписка позичальника не містить всіх необхідних умов договору позики, зокрема: факту передачі - отримання коштів. Відповідно в судовому засіданні позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Аналізуючи пояснення сторін, показання свідка та письмові докази, враховуючи, що предоставлена копія розписки не підтверджує факту передачі грошей позивачем відповідачу в сумі 34728 грн. 23.04.2015, суд приходить до висновку, що між сторонами не укладався договір позики 23.04.2015 на суму 34728 грн., і відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп..

Керуючись ст.ст. ст.3, 10, 11, 60, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5