У х в а л а

6 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним кредитний договір, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») 16 серпня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково: рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

25 грудня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 524, 533 Цивільного кодексу України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня, 26 серпня, 15 жовтня, 18 листопада і 16 грудня 2015 року, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 28 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, звернув увагу на те, що при ухваленні рішення про визнання недійсним кредитного договору в цілому судом не зазначено якій нормі закону суперечить зміст усього кредитного договору, а також на необхідність з'ясувати чи не може оспорюваний правочин виконуватися без урахування недійсної частини за обставин, коли воля сторін спрямована на настання правових наслідків, обумовлених ним, а саме надання/отримання кредитних коштів у розмірі 145 тис. 219 грн 76 коп. зі сплатою 9,90% річних строком на 60 місяців.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня, 26 серпня, 18 листопада і 16 грудня 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитних договорів недійсними, погодився з висновками судів про те, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборону на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо захисту прав споживача і визнання договорів недійсними, оскільки укладений між сторонами кредитний договір не містить несправедливих умов для позивача (як споживача).

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, додана до заяви, не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки у поданій заяві відсутнє посилання на цю ухвалу на підтвердження підстави перегляду судових рішень.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін