Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/256/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

26.01.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу прав забудовника дійсним та визнання права власності,-

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу прав забудовника та визнання права власності на будинок.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що 27 вересня 2010 року між її матірю - ОСОБА_5, яка діяла в інтересах позивача, та відповідачем ОСОБА_4 в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння по вул. Шевченка, 19 у м. Новомиргороді. На підтвердження чого надана розписка відповідача про отримання грошей за будинок. Правовстановлювальні документи на будинок відсутні.

В подальшому, на підставі рішення суду відповідач в порядку спадкування набула права забудовника на зазначений будинок, які нею також були передані позивачеві за усним договором. Відбулося повне виконання укладених між сторонами договорів, проте нотаріального посвідчення не було через відсутність коштів та правовстановлювальних документів. Позов просила задовольнити з підстав ч.2 ст.220 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, як таки, що не ґрунтуються на законі.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів(ст.328 ЦК України).

Судом правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 на підставі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 набула права та обовязки забудовника житлового будинку за адресою: вул. Шевченка, 19, м. Новомиргорода. Проте права забудовника нею не реалізовані, свідоцтво про право власності на будинок не отримано.

Суд першої інстанції, застосовуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12, правильно зазначив, що набуті відповідачем права забудовника є індивідуальними, невідємними від особи правами, тобто такі, що не можна передати іншій особі; дані права засвідчують лише правомочність власника цих прав отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Як зазначено сторонами усний договір купівлі-продажу будинку був укладений у вересні 2010року.

Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини 3 статті 640 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Наведене доводить, що норма частини 2 статті 220 ЦК не застосовується до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною 3 статті 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обовязків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК. Зазначена частина статті 220 ЦК застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам.

Визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обовязковій державній реєстрації, тому частина 2 статті 220 ЦК до таких правовідносин не застосовується.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.01.2013 у справі № 6-162цс12, яка відповідно до положень статті 3607 ЦПК є обовязковою для всіх судів України.

До того ж, за вимогами ст.658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару, проте, як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 не є власником зазначеного будинку, а крім того, відповідно до розписки(а.с.11об.), позивачка ОСОБА_3 не є стороною угоди купівлі-продажу, отже не є належною стороною у справі.

Відповідно до встановленого, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вимог заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст..303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: