Справа № 199/5428/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Герасименко В.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № 8/2007/840-К/1513-Н від 02 лютого 2007 року відповідачка ОСОБА_2 в банківській установі позивача отримала кредит у розмірі 14224,00 доларів США. Відповідачка взяла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту 01 листопада 2029 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачці кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачкою не виконані. Станом на 25 червня 2015 року заборгованість відповідачки перед банком становить:

-9729,07 доларів США заборгованість за тілом кредиту;

-595,96 доларів США заборгованість за відсотками;

-2402,86 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості;

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 02 листопада 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань за кредитним договором. Станом на час подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором позичальником та поручителем у добровільному порядку не погашена.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь зазначену заборгованість та понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі заявлені товариством позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Пояснила, що позивач не може надати суду копію договору поруки з ОСОБА_3, на який вони посилаються в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді підтвердила факт укладення нею з ПАТ «Комерційний банк «Надра» зазначеного в позові кредитного договору та фактичного отримання кредитних коштів. Всі платежі вона сплачувала в строк. 03 лютого 2015 року вона перерахувала банку суму 990 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Здійснений нею платіж банком було отримано, однак він не був опрацьований. Протягом кількох місяців вона намагалася дізнатися від працівників банку, куди поділися її кошти і лише 25 червня 2015 року банк-агент Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернув їй ці гроші. Тільки в липні 2015 року відповідачці було повідомлено, що банк приймає платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитами і вона поновила проведення платежів за кредитним договором. Проте за час, поки банк не приймав платежі, їй були нараховані штрафні санкції за договором, які мають сплачуватися першочергово. Оскільки її вини у виникненні заборгованості не було, вона просила перерахувати їй заборгованість і списати пеню, однак їй було відмовлено. Стверджує, що вимоги позивача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом вона не отримувала. Наполягає на тому, що ОСОБА_3 не виступав поручителем за цим кредитним договором і такий договір не підписувався. Просить у задоволені позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра» відмовити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Надав суду письмові заперечення проти позовних вимог (а.с. 86-87), за якими наполягає на тому, що поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором № 8/2007/840-К/1513-Н від 02 лютого 2007 року перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» не виступав і відповідний договір поруки не підписував. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. За ухвалою суду розгляд справи проведений за його відсутності.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 8/2007/840-К/1513-н (а.с. 8-9), укладеного 02 листопада 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 14224,00 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ОСОБА_2, визнаний останньою в судовому засіданні.

Фактичне отримання позичальником кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру і також визнане відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10,7 % річних (п. 1.3.1). Повернення суми кредиту здійснюється рівними платежами щомісячно у сумі 53,88 доларів США починаючи з грудня 2007 року (п. 3.3.1). ОСОБА_2 зобовязалась вносити чергові платежі по кредиту, визначені у п. 1.3.1, 3.3.1 цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця (3.3.3). Банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 01 листопада 2029 року (п. 1.4).

За розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 10-12, 101-104), ОСОБА_2 з грудня 2014 року припинила здійснення платежів та тілом кредиту. Станом на 25 червня 2015 року прострочена заборгованість відповідачки перед позивачем, за його підрахунками, становить 9729,07 доларів США за тілом кредиту та 595,96 доларів США за відсотками.

Розрахунок заборгованості за відсотками позивачем здійснений арифметично правильно і відповідачкою не оспорений.

Натомість, між сторонами наявний спір щодо розміру простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Зазначена позивачем заборгованість за тілом кредиту є неповернутим залишком за кредитом, розмір якого позичальником не оспрюється.

Вказаний неповернутий залишок кредиту включає в себе як прострочену заборгованість, так і тіло кредиту, строк сплати якого ще не настав.

Визначаючи розмір простроченої заборгованості у межах заявлених позовних вимог (станом на 25 червня 2015 року) суд враховує положення кредитного договору, за якими кредит мав повертатися щомісячними платежами у розмірі 53,88 доларів США починаючи з грудня 2007 року до 10 числа поточного місяця.

Таким чином, з грудня 2007 року по червень 2015 року включно відповідачка мала здійснити 91 платіж на загальну суму 4903,08 доларів США (91 х 53,88).

За цей же період відповідачкою, за розрахунком заборгованості, повернуто кредит у розмірі 4494,93 доларів.

Таким чином, розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 408,15 доларів США (4903,08 - 4494,93).

Загальний розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 1004,11 доларів США (408,15 + 595,96).

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачка ОСОБА_2 згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, і згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплати зазначену прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсотками і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, яка нарахована позивачем в розмірі еквівалентному 113,46 доларів США, суд виходить з того, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки.

За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 5.2 договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 наполягає на тому, що пеня нарахована неправомірно, оскільки мало місце прострочення кредитора.

Позивачкою доведено, що 03 лютого 2015 року вона сплатила на рахунок ПАТ «КБ «Надра» 990 грн. в якості поповнення рахунку для подальшої конвертації і погашення кредиту № 8/2007/840-К/1513. Зазначена обставина підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 57).

ПАТ «Комерційний банк «Надра» надало відповідачці листа від 23 вересня 2015 року за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 56), яким підтвердило факт отримання зазначених коштів від ОСОБА_2 та зазначило, що операція щодо купівлі іноземної валюти та перерахування її в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не була належним чином опрацьована у звязку із нестабільною фінансовою ситуацією у банку та, як наслідок, введенням 06 лютого 2015 року тимчасової адміністрації. Зазначили, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення тимчасової адміністрації змінюється порядок проведення банківських операцій та обслуговування клієнтів.

Сплачені відповідачкою кошти так і не були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитом і були повернуті їй через банк-агент (ПАТ «Райфайзен банк Аваль») лише 25 червня 2015 року (а.с. 58, 58).

За розрахунком заборгованості (а.с. 12), пеня нарахована у період з 04 березня 2015 року по 24 червня 2015 року, тобто у період, коли відповідачка після здійснення чергового платежу не мала відомостей про його зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-122цс12 від 14 листопада 2012 року, згідно якого за змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Суд виходить з того, що за умови не зарахування сплачуваних коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням прострочення кредитора, у відповідачки відсутня вина у порушенні зобовязання і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки пені у межах заявлених позовних вимог задоволенню не підлягають.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, строк сплати якого ще не настав, суд виходить з того, що укладеним сторонами кредитним договором (п. 4.2.4) передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору.

Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або

2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Позивачем не надані суду докази направлення позичальниці вимоги про усунення порушення умов кредитного договору, а відповідачкою факт отримання такої вимоги суду не надані.

Більше того, під час розгляду справи відповідачка позивачем була поставлена у заздалегідь несприятливі для неї умови, за яких не мала можливості погасити прострочену заборгованість (усунути порушення умов договору) без уникнення негативних наслідків у вигляді сплати пені, яка, як встановлена судом, була нарахована позивачем без достатньої правової підстави, оскільки за умовами кредитного договору (п. 3.4) сплачувані кошти зараховуються на погашення тіла кредиту після погашення нарахованої пені, а відповідне звернення відповідачки до банку щодо перерахунку пені (а.с. 81) було залишене без належного реагування.

З огляду на викладене, вирішення судом спору про стягнення з відповідачки тіла кредиту, строк сплати якого ще не настав, є передчасним і позовні вимогив цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги, які заявлені до відповідача ОСОБА_2, суд враховує, що за твердженням позивача кредитний договір був забезпечений укладенням позивачем зі співвідповідачем ОСОБА_3 договору поруки від 02 листопада 2007 року, за якими поручитель зобовязався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 усіх зобовязань що виникли з зазначеного кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

За ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, наданими позивачем доказами не доведений факт укладення між сторонами договору поруки, оскільки позивачем надано лише копію анкети поручителя (а.с. 22), яка не доводить зазначені позивачем фактичні обставини, а копію договору поруки позивач, за твердженням його представника в судовому засіданні, надати не може.

З урахуванням категоричних тверджень відповідачів про те, що договір поруки між банком та ОСОБА_2 не укладався, позовні вимоги до останнього задоволенню не підлягають.

Таким чином, задоволенню підлягають лише позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками, загальний розмір якої складає 1004,11 доларів США (408,15 + 595,96).

Позивач просить суд стягнути заборгованість у валюті кредиту, тобто у доларах США.

Суд враховує розяснення, викладені у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за якими суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Суд також враховує, розяснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Окрім цього суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року, за яким у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Вирішуючи питання щодо того, чи правомірно наданий кредит в іноземній валюті, суд виходить з розяснень, викладених у п. 10 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за якими банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

У позивача наявні банківська ліцензія а також дозвіл на проведення операцій з валютними цінностями, які в сукупності підтверджують право позивача здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті на час надання кредиту.

Разом з тим, на час розгляду справи позивач не має чинних банківської ліцензії та дозволу на проведення операцій з валютними цінностями, які відкликані 04 червня 2015 року.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2515,1769 гривень за 100 доларів США.

За наведених обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість еквівалентна 1004,11доларів США, яка дорівнює 25255,14 гривень (1004,11 х 25,151769).

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 252,55 грн. (за ставкою, чинною на час подання позову до суду 25255,14 х 1%) згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки до доходу Держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» прострочену заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1513-н від 02 листопада 2007 року станом на 25 червня 2015 року у загальному розмірі 25255 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят пять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до доходу Держави судовий збір у розмірі 252 (двісті пятдесят дві) гривні 55 (пятдесят пять) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :