у х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Адоніс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Логуре-Агро» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариств «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Адоніс» (далі - ТОВ «СГП «Адоніс») умов кредитного договору від 11 жовтня 2013 року № 282/1/13-KL, просило стягнути солідарно з позичальника та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є поручителями, 6 627 426 грн 97 коп. заборгованості за вказаним договором, із яких: 5 586 088 грн - заборгованість за основним боргом; 979 635 грн 63 коп. - заборгованість за процентами; 61 703 грн 34 коп. - пеня, у рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет застави - соняшник врожаю 2013 року в кількості 1 800 тонн, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Логуре-Агро» (далі - ТОВ «Логуре-Агро»), шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, позов ПАТ «Златобанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «СГП «Адоніс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 6 627 426 грн 97 коп. заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року № 282/1/13-KL.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року № 282/1/13-KL у розмірі 6 627 426 грн 97 коп. звернуто стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 31 жовтня 2013 року № 282/1/13-KL/S-2, який належить ТОВ «Логуре-Агро» - соняшник врожаю 2013 року в кількості 1 800 тонн, шляхом продажу на прилюдних торгах започатковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позову до нього та ОСОБА_3 просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, а провадження у справі в частині вимог до ТОВ «СГП «Адоніс» та ТОВ «Логуре-Агро» - закрити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволеннюна таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки ТОВ «СГП «Адоніс» не належним чином виконувало зобов'язання за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року № 282/1/13-KL, то боржник разом із поручителями мають нести солідарну відповідальність перед банком за порушення умов указаного договору. Відповідно до положень Закону України «Про заставу» кредитор має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави - соняшник врожаю 2013 року в кількості 1 800 тонн, який належить ТОВ «Логуре-Агро».

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2013 pоку між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «СГП «Адоніс» укладено кредитний договір № 282/1/13-KL зі змінами, внесеними додатковими угодами, згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у формі відкриття відкличної кредитної лінії з лімітом 16 млн грн, зі сплатою 25 % річних за користування кредитом, із терміном погашення не пізніше 03 березня 2013 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені договори поруки № 282/1/13-KL/Р-1 та № 282/1/13-KL/Р-2, згідно з умовами яких кожен із поручителів окремо поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ТОВ «СГП «Адоніс» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 11 жовтня 2013 pоку № 282/1/13-KL.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором 31 жовтня 2013 pоку між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Логуре-Агро» укладено договір застави товарів в обороті № 282/1/13-KL/S-2, згідно з умовами якого останнє надало в заставубанку соняшник врожаю 2013 року в кількості 1 800 тонн.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Златобанк» посилалось на те, що ТОВ «СГП «Адоніс» належним чином не виконувало зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 24 березня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 627 426 грн 97 коп., яка складається із: 5 586 088 грн заборгованості за основним боргом, 979 635 грн 63 коп. заборгованості за процентами та 61 703 грн 34 коп. пені, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з позичальника та поручителів та у рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет застави - соняшник врожаю 2013 року в кількості 1 800 тонн.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договорів поруки № 282/1/13-KL/Р-1 та № 282/1/13-KL/Р-2 кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Кожен із поручителів разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи солідарно з боржника та поручителів заборгованість за кредитним договором, суд на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303ЦПК України не звернув уваги на те, що приписами ч. 3 ст. 554 ЦК України передбачається можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука). При цьому поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Вирішуючи спір по суті та встановивши, що між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору, суди не звернули уваги на те, що за таких обставин підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ст. 554 ЦК України відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У той же час, вирішуючи спір у частині вимог ПАТ «Златобанк» до ТОВ «СГП «Адоніс» та ТОВ «Логуре-Агро», суди не визначились із характером спірних правовідносин та не звернули уваги на те, що між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «СГП «Адоніс» було укладено кредитний договір, а між ПАТ «Златобанк» і ТОВ «Логуре-Агро» - договір застави як між юридичними особами та з урахуванням цього не перевірили, чи можуть зазначені позовні вимоги розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Наведені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович