Єдиний унікальний номер 233/4613/15-ц Номер провадження 22-ц/775/74/2016
Головуючий у 1 інстанції: Янюк Ю.Б.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О.,Корчистої О.І.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування , та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

5 серпня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд усунути останнього від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 20 вересня 2012 року.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позов, в якому просив суд визначити йому додатковий строк 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 20 вересня 2012 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відмовлено.

З зазначеним рішення не погодилась позивачка ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті її позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що судом не прийнято до уваги, що відповідач ухилявся від надання своєму батькові допомоги, якої він потребував в вязку зі станом здоровя та похилим віком.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма № 236 ( а.с.102).

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма № 237 (а.с.103).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини ніким не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2012 року в м. Костянтинівка Донецької області в помер ОСОБА_4 ( а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 41 по вул. Островського у м. Костянтинівка, що належало спадкоємцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом ( а.с.10-15). ОСОБА_1, яка є дружиною померлого ОСОБА_4 ( а.с.8), прийняла спадщину, оскільки фактично проживала разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини (а.с.16-17). Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином спадкоємця, спадщину у встановлений законом строк не прийняв, хоча має право на спадкування за законом першої черги.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Вимогами ч.5 ст.1224 ЦК України передбачено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із аналізу зазначеної норми Закону, для вирішення даної категорії справ необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому під безпорадним станом розуміється безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, необхідно з'ясувати питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

За змістом ч.5 ст.1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яків вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з дружиною ОСОБА_1, отримував пенсію, незважаючи на похилий вік у безпорадному стані не перебував, тяжкими хворобами не хворів і не мав потреби в допомоги свого сина ОСОБА_2, що не заперечувалось в судовому засіданні і позивачкою. Сам спадкодавець за життя до відповідача ОСОБА_2 за допомогою не звертався та питання про надання такої допомоги не ставив.

Не було доведено в судовому засіданні також і те, що відповідач уникав від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу батькові.

Допитані в судовому засіданні свідки не свідчили про наявність у спадкодавця через хворобу безпорадного стану, не підтвердили вони і ту обставину, що відповідач навмисно не виконувала обов'язок надання спадкодавцю допомоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про помилковий висновок суду відносно недоведеності безпорадного стану спадкодавця та навмисного ухилення відповідача від надання йому матеріальної допомоги, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні.

Безпідставні доводи відповідача щодо невірної оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав оцінку поясненням свідків, допитаних в судовому засіданні і доказів того, що такі пояснення судом були викладені у невідповідності з їх змістом, зафіксованим на технічному засобі, відповідачем не надано. Зауважень на журнал судового засідання не принесено.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, ОСОБА_1 не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді: І.О. Дундар

ОСОБА_5