Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Собіна І.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Дяденчука Анатолія Івановича на рішення Рівненського міського суду від 4 грудня 2015 року та на додаткове рішення Рівненського міського суду від 28 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 4 грудня 2015 року вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - ПАТ "Банк Форум" або банк) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку задоволено: стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0031/07/16-М від 4 жовтня 2007 року в розмірі 11 001, 90 доларів США, що за курсом Національного банку України відповідає 254 033, 87 гривень, та 5 000 гривень штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в дохід держави по 1 301,18 гривень судового збору.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду від 28 грудня 2015 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 1 202, 96 гривень пені.

На рішення суду та на додаткове рішення суду ОСОБА_1 через свого представника Дяденчука А.І. подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення. Після розпочатої процедури ліквідації ПАТ "Банк Форум" з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку унеможливилося виконання грошових зобов'язань. Філію банку, що знаходилася у м. Рівне, закрито. Жодних повідомлень від кредитора щодо подальшого виконання зобов'язань на її адресу не надходило. Лист відповідача про врегулювання питання погашення кредитних коштів було повернуто без вручення адресатові. За наслідками припинення Рівненського відділення ПАТ "Банк Форум" банк не повідомив її про умови погашення кредитних коштів, зміну рахунку, хоча договором передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору набувають чинності тільки за умовами укладання в письмовій формі та підписанні сторонами додаткових угод, які стають невід'ємною частиною кредитного договору. Всі повідомлення сторін договору здійснюються у письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом.

Тому покликаючись на вимоги ст. 613 ЦК України вважала, що прострочення кредитних коштів виникло не з її вини.

Окрім того, позивач не використав свого права, визначеного ст.ст. 27, 31 ЦПК України, та в будь-який спосіб не змінював предмета позову, в т.ч. і в частині суми боргу, що виражено в національній валюті України. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Однак позивач самостійно визначив до стягнення в національній валюті України - гривні. Тому судом порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема в частині розпорядження позивачем своїми процесуальними правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В зв'язку з наведеним вважала недодержаними судом положення ст.ст. 2, 8, 11 ЦПК України та зазначених роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, що призвело до ухвалення рішення, яке не повинно набрати законної сили.

З викладених міркувань просила рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду скасувати, ухваливши нове - про відмову в позові.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу банк, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши думку судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум", суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачами зобов'язання виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягала до солідарного стягнення з них як з боржника і поручителя на користь банку. Відповідно до вимог позивача суму боргу, що виражена у доларах США, переведено разом з тим і в еквівалентну суму заборгованості в національній валюті.

Проте з висновками про визначення суми заборгованості в національній валюті погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що між Акціонерним комерційним банком "Форум" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум") та ОСОБА_1 4 жовтня 2007 року укладено кредитний договір № 0031/07/16-N, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для споживчих потреб у розмірі 26 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 16 відсотків річних терміном до 2 жовтня 2032 року (а.с. 5-6, зв.).

Повернення кредиту забезпечено порукою ОСОБА_3, про що між ними того ж числа укладено відповідний договір №0031/07/16-N/Р-1 (а.с. 10).

16 червня 2014 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №49 розпочато ліквідацію ПАТ "Банк Форум" і призначено Уповноважену особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку (а.с. 29-29, зв.).

19 січня 2015 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №10 призначено іншу Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" - Ларченко І.М. (а.с. 30).

Цією Уповноваженою особою 12 січня 2015 року в зв'язку із порушенням ОСОБА_1 і ОСОБА_3 умов кредитного договору направлено на їхню адресу вимоги про дострокове виконання зобов'язань за №№178/12 і 180/12, де вимагалося протягом 7 робочих днів сплатити виниклу заборгованість, яка складається з: 10 379, 15 доларів США становить основна сума кредиту; 318, 30 доларів США - заборгованість за простроченими процентами; 159, 15 доларів США - заборгованість за строковими процентами; 39, 95 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів (а.с. 16-16, зв.; 17-17, зв.).

Оскільки відповідачами зазначені вимоги не було виконано, тому в лютому 2015 року банк через Уповноважену особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 11 077, 56 доларів США кредитної заборгованості. з яких: 10 379, 15 доларів США склала поточна заборгованість по поверненню кредиту; 529, 34 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 93, 41 доларів США - поточна заборгованість за нарахованими процентами, 1 202, 96 гривень - пеня, а також 5 000 гривень штрафу за невиконання договірних положень щодо страхування предмета застави.

Остаточно спірну заборгованість банк просив стягнути, розрахувавши борг з іноземної валюти на гривню еквівалентно до офіційного курсу Національного банку України станом на 28 січня 2015 року з додаванням 1 202, 96 гривень пені та 5 000 гривень штрафу, а саме 181 128, 67 гривень.

Норми ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору №0031/07/16-N банк має право вимагати дострокового повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.

Частина 2 ст. 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Доводи відповідача на штучне створення банком перешкод у виконанні кредитних зобов'язань та хибним незастосуванням положень ст. 613 ЦК України колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, вбачається, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Згідно з абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Спростовуються правильністю висновків суду і посилання ОСОБА_1 про недодержання положень ст. 213 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таких фактів порушень вимог процесуального закону, що потягли би хибне вирішення цивільно-правового спору, відповідач не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Між тим, повно і правильно з'ясувавши обставини справи та солідарно стягнувши із відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин не застосував норми матеріального права, що регулюють визначення суми боргу у валюті, в якій надавався кредит.

В апеляційній скарзі наведено доводи про помилковість визначення судом кредитної заборгованості із доларів США на гривневий еквівалент за курсом, що діяв на день ухвалення рішення судом, з якими частково погоджується і колегія суддів.

Правовою позицією Верховного Суду України, що встановлена у його постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім цього, з роз'яснень п. 12 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Оскільки правомірність видачі кредиту банком на користь позичальника в іноземній валюті сторонами не заперечується, тому спірна заборгованість підлягає до стягнення у тій валюті, в якій надавався кредит, тобто у доларах США. Стягнення ж неустойки - пені і штрафу повинно відбуватися лише у гривні.

З огляду на наведені обставини вказівки суду про стягнення заборгованості за кредитним договором із поточного боргу по поверненню кредиту, з простроченого боргу за нарахованими процентами, з поточного боргу за нарахованими процентами, що за курсом Національного банку України складає 254 033, 87 гривень, є неправильними, а тому їх слід виключити з оскаржуваного рішення.

Мотивом для зміни рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, п. 12 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Дяденчука Анатолія Івановича задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 4 грудня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної і резолютивної частин вказівки про визначення суми кредитної заборгованості, що складається з поточного боргу по поверненню кредиту, з простроченого боргу за нарахованими процентами, з поточного боргу за нарахованими процентами, в національній валюті України - гривні.

В решті рішення суду першої інстанції (про стягнення 11 001, 90 доларів США кредитної заборгованості, 5 000 гривень штрафу солідарно та з кожного відповідача по 1 301, 18 гривень судового збору) і додаткове рішення Рівненського міського суду від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: