Справа № 367/1042/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді Саранюк Л. П.,

при секретарі Кузнецовій К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсними державних актів та договорів купівлі продажу земельних ділянок, -

в с т а н о в и в:

Позивач в інтересах держави звернувся до суду із позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішень Ірпінської міської ради №3704, 3711 від 23.10.09 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельні ділянки по 0,10 га кожній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та по 0,15 га кожній для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г та Лугова, 10-в.

Також на підставі рішень Ірпінської міської ради №№ 4785, 4789 від 25.06.2010р. затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельні ділянки по 0,10 га кожній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лугова, 10-д та Лугова, 10-е.

На підставі вказаних рішень вищевказаним громадянам видані наступні державні акти:

ОСОБА_7 серії ЯЕ № 771815 від 26.01.10 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0065 та серії ЯЕ № 771816 від 26.01.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0066;

ОСОБА_6 серії ЯЕ № 771833 від 04.01.10 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по в м. Ірпінь вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0067 та серії ЯЕ № 771834 від 04.01.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0068;

ОСОБА_10 серії ЯЛ № 322852 від 26.07.12 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-д з кадастровим номером :01:140:0034;

ОСОБА_9 серії ЯЛ № 322856 від 26.07.12 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-е з кадастровим номером :01:140:0005.

Загальна вартість земельних ділянок, відведених вказаним громадянам згідно витягів з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, які містяться в проектах землеустрою, становить 152704,58 грн.

В подальшому, рішенням Ірпінської міської ради № 4555 від 14.05.10 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється і змінено цільове призначення земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 площами по 0,15 га кожна з ведення особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г та Лугова, 10-в.

На підставі вказаного рішення видані наступні державні акти:

ОСОБА_7 серії ЯЛ № 301107 від 24.09.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0066;

ОСОБА_6 серії ЯЛ № 301108 від 24.09.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0068.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.14 ОСОБА_7 відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0065 ОСОБА_4

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.14 ОСОБА_7 відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0066 1/3 на користь ОСОБА_4 та 2/3 на користь ОСОБА_5

Аналогічно, на підставі договорів купівлі-продажу від 21.03.15 ОСОБА_6 відчужила належні їй на праві власності земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0067 і :01:140:0068 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно.

Також, на підставі договорів купівлі-продажу від 27.07.13 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відчужили належні їм на праві власності земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0034 і :01:140:0005 ОСОБА_1

Віднесення оспорюваних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення Ірпінської лісової дачі підтверджується інформацією виробничого обєднання «Укрдержліспроект» від 19.08.15 № 301.

Згідно вказаної інформації, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0065, :01:140:0066, :01:140:0067, :01:140:0068, :01:140:0034, :01:140:0005

відносяться до земель лісового фонду Ірпінської лісової дачі та розташовані в кварталі 6 виділах 39, 40.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

В той же час, погодження на відведення оспорюваних земельних ділянок у власність територіальним органом центрального органу виконавчої влади з ) питань лісового господарства, не надавалось.

Суперечать оскаржувані рішення Ірпінської міської ради і вимогам ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, якою передбачено, що для ведення особистого селянського господарства у власність та користування надаються лише землі сільськогосподарського призначення, а не лісогосподарського призначення.

В даному ж випадку, оспорювані земельні ділянки до їх відведення у приватну власність використовувались для ведення лісового господарства.

Ще одним порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок є те, що відповідно до ст. 207 Земельного кодексу України,: відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Також за приписами ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, рішення Ірпінської міської ради №№ 3704, 3711 від 23.10.09, №№ 4785, 4789 від 25.06.10, № 4555 від 14.05.10 мають бути визнані недійсними.

До прийняття оспорюваних рішень та видачі державних актів спірні земельні ділянки перебували у державній власності. Ірпінська міська рада не була наділена чинним законодавством повноваженнями щодо розпорядження ними.

В той же час державні акти на право власності на земельні ділянки першим власникам видані з порушенням чинного законодавства, оскільки ними набуто право власності на земельні ділянки, які незаконно вибули із власності держави.

Зважаючи на те, що право власності на спірні земельні ділянки до громадян перейшло на підставі рішень, які є незаконними і підлягають скасуванню, видані першим власникам на їх підставі державні акти на право власності на земельні ділянки також мають бути визнані недійсними.

Прийняття Ірпінською міською радою незаконних рішень про надання у власність земель державної форми власності лісогосподарського призначення для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства без припинення права користування ними являється доказом невизнання права власності держави на спірну земельну ділянку.

Оскаржуваними рішеннями і діями щодо передачі земельних ділянок в приватну власність порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватись з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

У звязку з вищевикладеним позивач просить визнати незаконними і скасувати рішення Ірпінської міської ради №№ 3704, 3711 від 23.10.09, №№ 4785, 4789 від 25.06.10 в частині надання у власність земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11; № 4555 від 14.05.10 в частині зміни цільового призначення земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Витребувати на користь держави: з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0065 та 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:140:0066, розташовані у м. Ірпінь Київської області по вул. Лугова, 10-г; з незаконного володіння ОСОБА_5 2/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:140:0066, розташованої у м. Ірпінь Київської області по вул. Лугова, 10-г; з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0067, розташовану у м. Ірпінь Київської області по вул. Лугова, 10-в; з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0068, розташовану у м. Ірпінь Київської області по вул. Лугова, 10-в; з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0034, :01:140:0005, розташовані у м. Ірпінь Київської області відповідно по вул. Лугова, 10-д та 10-е.

В судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Подав до суду додаткові пояснення щодо строків позовної давності.

Представник відповідача Ірпінської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував. Надав суду письмові заперечення проти позову і просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_12 проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення і в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5- ОСОБА_13 також проти позову заперечувала і в його задоволенні просила відмовити. Подала до суду письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання на неодноразові виклики не зявлялися, про час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені. Також повідомлені шляхом оголошення в газеті «Урядовий курєр».

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення по слідуючих підставах:

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішень Ірпінської міської ради № 3704, 3711 від 23.10.09 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельні ділянки по 0,10 га кожній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та по 0,15 га кожній для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г та Лугова, 10-в.

Також на підставі рішень Ірпінської міської ради №№ 4785, 4789 від 25.06.2010р. затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельні ділянки по 0,10 га кожній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лугова, 10-д та Лугова, 10-е.

На підставі вказаних рішень вищевказаним громадянам видані наступні державні акти:

ОСОБА_7 серії ЯЕ № 771815 від 26.01.10 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0065 та серії ЯЕ № 771816 від 26.01.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0066;

ОСОБА_6 серії ЯЕ № 771833 від 04.01.10 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по в м. Ірпінь вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0067 та серії ЯЕ № 771834 від 04.01.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0068;

ОСОБА_10 серії ЯЛ № 322852 від 26.07.12 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-д з кадастровим номером :01:140:0034;

ОСОБА_9 серії ЯЛ № 322856 від 26.07.12 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-е з кадастровим номером :01:140:0005.

В подальшому, рішенням Ірпінської міської ради № 4555 від 14.05.10 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється і змінено цільове призначення земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 площами по 0,15 га кожна з ведення особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г та Лугова, 10-в.

На підставі вказаного рішення видані наступні державні акти:

ОСОБА_7 серії ЯЛ № 301107 від 24.09.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-г з кадастровим номером :01:140:0066;

ОСОБА_6 серії ЯЛ № 301108 від 24.09.10 на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ірпінь по вул. Лугова, 10-в з кадастровим номером :01:140:0068.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.14 ОСОБА_7 відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0065 ОСОБА_4

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.14 ОСОБА_7 відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:140:0066 1/3 на користь ОСОБА_4 та 2/3 на користь ОСОБА_5

Аналогічно, на підставі договорів купівлі-продажу від 21.03.15 ОСОБА_6 відчужила належні їй на праві власності земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0067 і :01:140:0068 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно.

Також, на підставі договорів купівлі-продажу від 27.07.13 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відчужили належні їм на праві власності земельні ділянки з кадастровими номерами :01:140:0034 і :01:140:0005 ОСОБА_1

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать ,-земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в межах норм, визначених кодексом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п.в. ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами ч. 6-10 вищезазначеної статті, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд подають заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, у заяві зазначаються бажані розміри та мета їх використання, відповідна міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Як передбачено ч.І ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.І ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.І ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності і не встановлена судом.

Стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачає, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та на землю.

Відповідно до п.п.1 п «а» ч.І ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Тож виходячи із встановлених обставин та зазначених норм закону, можна дійти однозначного висновку, що оспорювані рішення Ірпінською міською радою були винесені в межах своїх повноважень і дані рішення прийняті у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, обґрунтовано та протягом розумного строку, з дотриманням принципу рівності перед законом, а будь-які передбачені законом підстави визнання оспорюваних прокурором м. Ірпеня рішень незаконними та їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 5. Прикінцевих положень ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно з ч. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, прокуратура, в порушення зазначеної норми не надала жодних доказів того, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та відноситься до земель лісового господарства «Ірпінська лісова дача.

Відповідно до Інструкції по проведенню лісовпорядкування в лісовому фонді СРСР від 31.05.1990 р., яка чинна згідно з п. 2 Прикінцевих положень ЛК України, проекти організації та розвитку лісового господарства є основним нормативно-технічним документом лісовпорядкування.

До планово-картографічних матеріалів відносяться лісовпорядні планшети, їх виготовлення та розмноження впорядковується Інструкцією про порядок складання та розмноження лісових карт, погодженою головним управлінням геодезії і картографії ОСОБА_8 Міністрів СРСР 28.11.1986 р. Згідно з вимогами даної інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 48 ЛК України матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

В порушення зазначених норм прокуратурою не подано вищезазначених доказів

Також, прокурором не надано доказів про те, що спірні земельні ділянки були виділені із земель лісового фонду і що вони віднесені до земель лісового фонду.

Відповідно до ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно копій проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність, в яких містяться довідки 6-зем та підтверджують, що на момент отримання цих земельних ділянок у власність Відповідачами, ці землі належали до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства і ніяким чином не відносилися до земель лісового фонду, як стверджує Позивач. Крім цього, ці проекти землеустрою були погоджені органами природокористування, архітектури та відділом Держкомзему м. Ірпіня, як органу державної виконавчої влади уповноваженого контролювати цільове використання землі) що було підставою для подальшого прийняття оскаржуваних рішень Ірпінською міською радою про затвердження зазначених проектів та передачі цих земель у приватну власність (т. 2 даної справи).

В січні 2015 року прокурор м. Ірпеня Київської області звертався до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_7 про стягнення на користь Ірпінської міської ради заборгованості по сплаті коштів за відновну вартість зелених насаджень, розташованих на земельних ділянках, які їй належали відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №771815 від 26.01.2010 року, серії ЯЕ №771816 від 26.01.2010 року, які в подальшому були відчужені на користь Відповідачки по даній справі - ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог прокурором міста Ірпіня зазначено, що рішенням Ірпінської міської ради №371 1-76-У від 23.10.2009 року ОСОБА_7 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0.1500 га для ведення особистого селянського господарства в місті Ірпінь, вулиця Лугова, 10-г, на яких знаходяться зелені насадження, зазначені в актах обстеження №2080 та №2081 від 01.12.2009 року. Жодних посилань прокурора міста Ірпіня на необґрунтованість та незаконність рішення Ірпінської міської ради та належність цих земель до земель лісового фонду в позовній заяві відсутні.

В свою чергу, Печерським районним судом міста Києва були досліджені надані прокурором докази, встановлені вищезазначені обставини та винесено рішення по справі №757/2287/15-ц, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, яке в подальшому набрало законної сили.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва по справі №757/2287/15-ц щодо законності та правомірності прийняття рішення Ірпінської міської ради №3711-76-У від 23.10.2009 року та неналежність цих земельних ділянок до земель лісового фонду не підлягають доказуванню.

Крім того, представник Ірпінської міської ради й представники відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до приписів ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами прокурора почався у 2010 році, тобто після передачі спірних ділянок у власність громадян, відповідачів у справі, бо саме тоді особи в інтересах яких подано позов, довідалися, або могли довідатися про порушення їх прав.

За змістом ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права /інтересу/. При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли ; особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (даті - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції /пункт 1 статті 32 Конвенції/, наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної 1 давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників

Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083 93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»/.

Відповідно до вимог Цивільного Кодексу України позовна давність поширюється на всі цивільні правовідносини. Положеннями ст.268 ЦК України передбачено винятки із загального правила і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема п.4 ч.І ст.268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак п.4 ч.І ст.268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти. їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів чи органів місцевого самоврядування, якими порушено право власності чи інше речове право. Тобто, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п.4 ч.І ст.268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи місцевого самоврядування. На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.І ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Позивач пропустив строк позовної давності бо право на звернення до суду з таким позовом виникло з моменту передачі земельних ділянок у власність відповідачам у 2009 2010 рр.

Прокурору було відомо про вищевказані рішення так як у січні 2015 року він звертався з позовом до ОСОБА_7 про стягнення на користь Ірпінської міської ради заборгованості по сплаті коштів за відновну вартість зелених насаджень, розташованих на земельних ділянках, які їй належали відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №771815 від 26.01.2010 року, серії ЯЕ №771816 від 26.01.2010 року, які в подальшому були відчужені на користь Відповідачки по даній справі - ОСОБА_4

Отже строк позовної давності за цими вимогами сплив, а положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», який набрав чинності 15 січня 2012 року, не мають зворотної сили і не поширюється на спірні правовідносини, бо Закон прийнято після спливу позовної давності.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-68цс15 в постанові від 16 вересня 2015 року за позовом прокурора про визнання незаконним рішення, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

На підставі ст.ст. 6,14,19,121,144 Конституції України, ст.ст. 16, 388 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Першому заступнику прокурора Київської області в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.07.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_14