Провадження №2/331/550/2016
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Кононіхін Д.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про примусове виселення з житлового приміщення -

Встановив:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про примусове виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування вимог зазначено, що 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.06.2008 року № 0703/0608/71-105 позичальником згідно якого є ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

06.06.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 , уклали Кредитний договір № 0703/0608/71-105.

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Боржнику (Позичальникові) кредит у сумі 68 000,00 (шістдесят вісім тисяч) дол. США, а третя особа - ОСОБА_4 зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Банк (кредитор) свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Третій особі 1 кредит у сумі 68 000,00 (шістдесят вісім тисяч) дол. США.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також 06.06.2008 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Кредитором та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір № 0703/0608/71-105-Z-1, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 4182, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Кредитору нерухоме майно, а саме: квартиру № 23 (двадцять три), загальною площею 45,25 кв. м., житловою площею 25,74 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1). Заставна вартість предмету іпотеки 385 646,89 (триста вісімдесят п'ять тисяч шістсот сорок шість гривень 89 копійок) гривень.

У порушення умов Договору, ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого було прийнято рішення звернути стягнення на заставне майно.

09.12.2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, 20.11.2012 року видано виконавчий лист.

01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу, якою замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» в виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-2635/10.

16.11.2015 року Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітню дитину.

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 20.11.2015 № 3113, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Таким чином, подальша реєстрація ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси іпотекодержателя.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Керуючись ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслав Відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 03.12.2015 року № 6791-34, проте станом на день подачі позову до суду, залишили без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто купівля зазначеної квартири та передача її в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

Окрім того, відповідно до п. 4. Іпотечного договору, іпотекодавець засвідчує, що на момент підписання Іпотечного договору предмет іпотеки не відчужено, не передано в оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах, він не є предметом податкової застави, судового спору і не перебуває під забороною (арештом), треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав та вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства; що він ні з ким не проживають однією сім'єю і немає осіб, які б стверджували наявність такого факту та заявляли свої права на майно, яке набуте ними за час спільного проживання і належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року:

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

«Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При ньому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення. на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року: згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закот України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою до визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Враховуючи те що заборгованість за кредитним договором досі залишається не виплаченою; письмова вимога іпотекодержателя про добровільне виселення з займаної житлової площі залишилась поза увагою мешканців; право користування спірною квартирою в малолітньої особи виникло після її купівлі та укладення Договору іпотеки у Позивача є законне право вимагати через суд примусового виселення Відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», просить суд виселити без надання житла ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири № 23 (двадцять три), загальною площею 45,25 кв.м., житловою площею 25,74 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.; стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , р/р 2001, Місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 14, витрати по сплаті судового збору у сумі - 1 378,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» позов підтримала наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань, що підтверджується відмітками на поштових повідомленнях, про причину неявки суд не повідомили .

Відповідно до ч 1. ст.157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Цивільний позов ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшов до суду 12.02.2016 р., слухання справи неодноразово відкладалось у зв'язку з не явкою відповідачів. Враховуючи те, що відповідачі (або їх представники) не з'явились в судові засідання з причин, які визнані судом неповажними, суд розцінює їх дії як невиконання ними своїх процесуальних обов'язків.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував. Надав суду письмові пояснення від ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 в яких зазначено, що між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 28.11.2012 року було укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Сутність договору факторингу полягає у тому, що суб'єкт цивільних правовідносин (кредитор) маючи боржника, який з тих чи інших причин не сплачує належні першому кошти, все ж таки ці кошти отримує, хоча і не від боржника, а від третьої особи, шляхом укладання з нею договору факторингу.

Факторинг - це спосіб кредитування однієї особи іншою з умовою платежу у формі правонаступництва («покупки», або передачі прав вимоги до третьої особи).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Предметом договору фінансування під відступлення грошової вимоги може бути: передача грошової вимоги фактору в обмін на надання клієнту грошових коштів; відступлення клієнтом фактору своєї грошової вимоги, як способу забезпечення виконання зобов'язання, що є у клієнта перед фактором (наприклад кредитний договір).

Грошова вимога - це вимога клієнта до боржника на підставі будь-якого договору, за яким боржник повинен виплатити клієнту певну грошову суму.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року (зі змінами) іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Таким чином, вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу.

За таких обставин ТОВ «Кредитні ініціативи» не є правонаступником ПАТ «Сведбанк» щодо вимог, які обґрунтовані договором іпотеки. Отже, права на таку вимогу у відповідача відсутнє.

Крім цього, слід врахувати вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка не надає іпотекодержателю права на виселення наймача та членів його сім'ї із житла, що є предметом іпотеки. Крім цього, у цій статті право іпотекодержателя на виселення мешканців із житла, що є предметом іпотеки, надається лише у випадку здійснення процедури позасудового врегулювання (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), а не у судовому провадженні.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року, «згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового Кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього будинку чи житлового приміщення».

В даному випадку рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було прийнято Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 09.12.2010 року, та набрало законної сили 12.12.2011 року. При цьому у задоволенні вимоги про виселення мешканців з предмету іпотеки було відмовлено. Згідно з ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2016 року Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ було відмовлено у наданні права на реалізацію предмета іпотеки без дозволу органу опіки та піклування.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району проти позову заперечувала. Зазначила, що орган опіки не згодний з позовом, оскільки у випадку задоволення судом позову відсутні жодні гарантії збереження майнових прав малолітньої дитини.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні.

Копією кредитного договору № 0703/0608/71-105 від 09.06.2008 року, укладеному між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 на суму 68000,00 дол. США; копією заяви-анкети на отримання ОСОБА_4 кредиту; копією заяви на видачу готівки від 06.06.2008 року; копією Договору купівлі-продажу квартири № 23 (двадцять три), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) в м. Запоріжжя від 06.06.2008 р.; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.06.2008 р. згідно з яким ОСОБА_4 є власником 1/1 квартири № 23 за адресою: АДРЕСА_1; копією Іпотечного договору № 0703/0608/71-105-Z-1 від 06.06.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 4182, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно, а саме: квартиру № 23 (двадцять три), загальною площею 45,25 кв.м., житловою площею 25,74 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1). Заставна вартість предмету іпотеки 385 646,89 (триста вісімдесят п'ять тисяч шістсот сорок шість гривень 89 копійок) гривень.; копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 06.06.2008 р.; копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.06.08 р.; копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) від 17.12.2012 р.;копією виконавчого листа (справа № 2-2635/10); копією Постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2015 року. № ВП № 49332153; копією довідки про реєстрацію та склад сім'ї. від 20.11.2015 № 3113, згідно з якою в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 копією повідомлення про добровільне виселення з доказами відправки (завірений реєстр поштових повідомлень, фіскальний чек );копією Договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс»; копією акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників за Договором про надання факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року; копією акту прийому-передачі Персональних Даних в електронному вигляді за Договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.

Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 01.12.2015 р. за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - «Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити .

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0703/0608/71-105 від 06 червня 2008 року у сумі 1528369.51 грн, в тому числі - заборгованість за кредитом у сумі 801593 грн. 26 коп., заборгованість по відсоткам у сумі 537967 грн. 29 коп., пені в сумі 188 808, 96 грн. та витрати по сплаті судового збору з кожного по 1827 грн» .

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. З ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року:згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом встановлено, що позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи » в порядку ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України було належним чином надіслано відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 03.12.2015 року № 6791-34, мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто купівля зазначеної квартири та передача її в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

Відповідно до п 17. Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «від 30.03.2012: наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, за відсутності реального виконання свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Також, вказаною Постановою Пленуму передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне за явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю. який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи у суді, сума заборгованості за виконавчим листом не стягнута, рішення суду не виконано.

Судом не приймаються до уваги доводи представника ОСОБА_4 стосовно того, що вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу, оскільки відповідно до п.2.2.3 договору факторингу від 28.11.2012 р., разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про примусове виселення з житлового приміщення - задовольнити.

Виселити без надання житла ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Антоненко