Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 січня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім», ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.08.2015 року мотивуючи тим, що являється потерпілим від ДТП, що мала місце 20.03.2015 року близько 19 год.00 хв. по вулиці Ярослава Мудрого в м. Біла Церква, Київської області. В ході цієї ДТП ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Даймлер - Бенц 123 Д», реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував він, ОСОБА_1. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2015 року водія забезпеченого транспортного засобу «Даймлер - Бенц 123 Д», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідача у справі, було визнано винним у дані ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП встановлена, а тому не підлягає доказуванню. В результаті ДТП автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження і відповідно до висновку № 49 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.04.2015 року вартість матеріального збитку становить 13328,11 грн. В зв»язку з проведення даного дослідження та складанням звіту ним було витрачено 700 грн., таким чином загальна сума матеріальних збитків становить 14028,11 грн. Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу йому було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 7000 грн., оскільки йому довелось витратити багато особистого часу на захист своїх прав, порушених внаслідок ДТП, довелось багато нервувати та звичайний порядок життя зазнав негативних змін. В добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь 14028,11 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, моральну шкоду в розмірі 7000 грн., заподіяної пошкодженням майна та судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 14028,11 грн., моральну шкоду в розмірі 7000 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача, адвокат за договором, Невгад Олександр Вікторович в судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що вина відповідача в ДТП доведена, внаслідок ДТП позивачу завдано збитки, які відповідач в добровільному порядку не відшкодовує. Також, відповідач не повідомив страхову компанію у триденний строк про ДТП.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов з доказами в їх підтвердження до суду не надав.

Третя особа, Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім», про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Такими обставинами, зокрема, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, судом встановлено, що 20.03.2015 року близько 19 год.00 хв. гр.. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки DAIMLER-BENZ 123Д, номерний знак НОМЕР_1 в м. Біла Церква по вул.. Я. Мудрого в напрямку вул.. Гоголя здійснив виїзд на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку на вул.. Ковбасюка. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями гр.. ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3.б,11.3 «Правил Дорожнього руху України», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Постанова набрала законної сили 10.04.2015 року.

Зазначені обставини підтверджено копією постанови суду ( а.с.9) та визнаються сторонами.

Отже, протиправна поведінка відповідача ОСОБА_2, його вина та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків доведено постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2015 року.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та яка, згідно із довіреністю від 27.06.2013 року, уповноважила позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, бути її представником у відповідних структурних підрозділах МВС та всіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов'язаних із вчиненням правочинів щодо користування та продажу належного їй на праві власності автомобіля. Зареєстрованого Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 22.11.2007 року. Що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданим Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 22.11.2007 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.5-8, 70).

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 володіє транспортним засобом ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 на підставі вказаної вище довіреності та на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, що підтверджено копією довіреності, копією посвідчення водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.7,8).

В п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Ухвалою суду від 13.01.2016 року у даній справі було залучено до участі у справі власника майна: автомобіля марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 19.01.2016 року надала до суду заяву ( а.с.70), про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи просила врахувати, що дійсно уповноважила довіреністю від 27.06.2013 року ОСОБА_1 бути її представником з питань користування та продажу належного їй на праві власності автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2, в тому числі вести справи в суді з правом подачі позову. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнає та підтримує в повному обсязі та просить ухвалити рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право звертатись до суду з даним позовом, оскільки володіє транспортним засобом ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 на правових підставах і має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Позивач в обґрунтування розміру матеріальних збитків надав до суду висновок експертного атотоварознавчого дослідження № 49, про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2, складений 10.04.2015 року ( а.с.10-21), з якого вбачається, що зазначеному автомобілю завдано збитки на суму 13328,11 грн., а згідно акту про виконання робіт та квитанції від 10.04.2015 року ( а.с.22), вартість робіт по проведення атотоварознавчого дослідження та сплачених позивачем коштів за дослідження № 49, становить 700 грн.

Як вбачається з інформації з централізованої бази даних МТСБУ ( а.с.53), на момент вказаної ДТП, транспортний засіб марки DAIMLER-BENZ 123Д, номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 був забезпечений відповідно до полісу № АІ/1592325 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Український страховий дім».

Ухвалою суду від 09.12.2015 року у даній справі було залучено до участі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в порядку ст.ст. 35, 36 ЦПК України, Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім».

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Уразі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страховик відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише у тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Відповідно до п.5 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Отже, у випадку невиконання винною особою у ДТП, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування, передбачених законом обов'язків щодо повідомлення страховика про ДТП, відповідальність за шкоду покладається на нього.

Відповідач ОСОБА_2 не надав до суду належних та допустимих доказів про повідомлення ним страховика про страховий випадок, у заяві від 07.10.2015 року, про відкладення розгляду справи, зазначив що збирає докази із страхової компанії «Київський страховий дім» стосовно відшкодування збитків потерпілому.

Ухвалою суду від 27.11.2015 року Страхову компанію «Київський страховий дім» було залучено до участі у справі, як третю особу.

07.12.2015 року ПАТ «Київський страховий дім» подали до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначили, що транспортний засіб марки DAIMLER-BENZ 123Д, номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 не був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім», а забезпечений полісом у Приватному акціонерному товаристві «Український страховий дім», тому судом було винесено ухвалу про заміну третьої особи, про що зазначено вище в рішенні.

Третя особа Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім» заперечень на позов з доказами в їх підтвердження, в тому силі щодо подання відповідачем заяви про страховий випадок, проведення огляду автомобіля, встановлення розміру завданого збитку та його відшкодування позивачу, до суду не надали.

Отже, матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, становить 14028,11 грн. (13328,11 грн. + 700 грн.) і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 7000 грн. суд виходить з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що позивачу неправомірними діями відповідача, які полягають в скоєнні ДТП, спричинена моральна шкода, позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з пошкодженням майна, він тривалий час був змушений чекати відшкодування шкоди та звертатись до суду, витрачаючи для цього час, порушився звичний для нього ритм життя, крім того, все це потребувало додаткових матеріальних затрат та моральних зусиль.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 14028,11 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн., заподіяних внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, судових витрат в розмірі 283,77 грн., всього 19311,88 грн.

Керуючись ст.ст.16, 22, 23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 14028,11 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 283,77 грн., всього 19311,88 грн. ( дев'ятнадцять тисяч триста одинадцять гривень вісімдесят вісім копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О. В. Бондаренко