У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення штрафних санкцій, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2013 року близько 15 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп біля с. Стоянка Київської області, сталася дорожньо- транспортна пригода, внаслідок якої її автомобіль «Skoda Rapid», номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 грудня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2, - ОСОБА_5 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група»).

25 листопада 2013 року вона звернулася з заявою до ПАТ «СК «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, однак листом від 5 лютого 2014 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування.

20 червня 2014 року вона повторно звернулася з заявою до відповідача про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, однак листом № 03/4447 від 3 липня 2014 року її повідомлено про відсутність підстав для перегляду рішення.

У зв'язку з цим вона звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «СК «Українська страхова група», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2014 року її позов задоволено частково, стягнуто на її користь з ПАТ «СК «Українська страхова група» 26 514 грн 93 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та вирішено питання судового збору. Оскільки рішення суду виконано лише 17 лютого 2015 року, позивач просила стягнути з відповідача пеню у сумі 5 867 грн 95 коп., 7 317 грн 63 коп. інфляційних втрат, 778 грн 01 коп. 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь з ПАТ «СК «Українська страхова група» 11 988 грн 61 коп., з яких: 3 892 грн 97 коп. - пеня, 778 грн 01 коп. - 3% річних, 7 317 грн 63 коп. - інфляційні втрати. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «Українська страхова група» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно із п. 36.5 ст. 36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи даний спір, суди правильно виходили із того, що з вини страхувальника страхове відшкодування фактично було виплачено з простроченням лише 17 лютого 2015 року, та за навності заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, пеня підлягає стягненню в межах річного строку позовної давності за період з 3 серпня 2014 року по 16 лютого 2015 року у сумі 3 892 грн 97 коп.

Крім того, суди правильно виходили із того, що оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми і не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий висновок судів відповідає вимогам закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 березня 2015 року, у справі № 6-126цс14.

Отже наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: