Справа № 133/2573/15-ц Провадження № 22-ц/772/264/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Нікушина В.П., секретар - Торбасюк О.І., за участі представника ПАТ КБ «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з вказаним вище позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2008 року у розмірі 7940.90 грн., з яких 606.97 грн. заборгованість за кредитом; 4187.70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2530.00 грн. заборгованість за пенею та комісією; та штрафи: 250.00 грн. штраф (фіксована частина), 366.23 грн. штраф (процентна складова); а також стягнути судові витрати в розмірі 1218.00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач в свою чергу зобовязання по погашенню заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків, належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 5894.67 грн., з яких: 606.97 грн. заборгованість по тілу кредиту; 4187.70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100 грн. пені. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року в частині відмовлених позовних вимог і в цій частині ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, апелянт зауважує, що судом неправомірно застосовано строки позовної давності, оскільки у матеріалах справи відсутня заява сторони у спорі про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту ( кредитна лінія) шляхом підписання заяви, яка разом з Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та правилами користування платіжною карткою складає договір про надання кредиту.

Відповідно до договору кредиту ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 700 грн. (п.5 заяви) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїх зобовязань за вказаним договором відповідач належним чином не виконував, останній платіж у розмірі 750 грн. ОСОБА_2 здійснив 17.10.2012 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи (фіксована частина та процентна складова)

Суд першої інстанції ухвалив рішенням, яким стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту та відсотки за користування кредитом в розмірі, якому просив позивач, та пеню. При цьому застосував строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені (комісії). В задоволенні вимог про стягнення штрафу - відмовив.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про стягнення комісії суд першої інстанції виходив з того, що комісія, як вид цивільно-правової відповідальності законодавством не передбачена, а сума 2530 грн. це пеня, як вид неустойки.

Що стосується вимог про стягнення штраф, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом відповідальності, і ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції застосував строки позовної давності без відповідної заяви відповідача, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи наявна заява відповідача, у якій він просить застосувати строки позовної давності (а.с. 33).

Перевіряючи правильність застосування строків позовної давності до вимог позову, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, перевіривши розрахунки банку, стягнув заборгованість по тілу кредиту відсоткам та пені в межах позовної даності як загальної, так і спеціальної.

Колегію суддів встановлено наступне.

В даному випадку тип кредитної лінії відновлювальний, тобто, крім встановлення кредитного ліміту на картку, можливо повторне використання кредитних коштів повторно після погашення частини кредиту (відповідно до п. 5.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п. 5.2.1 Умов, платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частина заборгованості по кредиту.

Строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обємі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Відповідно до ксерокопії кредитної карточки (а.с. 30) дія карточки до 11го місяці 2015 року.

З розрахунків заборгованості наданих позивачем, вбачається, що відповідач здійснив останній платіж в розмірі 750 грн. 17.10.2012 року.

Після внесення цього платежу заборгованість по тілу кредиту склала 606,97 грн. З цієї дати жодних платежів відповідач не здійснював.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Перебіг загального строку позовної давності в даному випадку почався 17.10.2012 року. Позов до суду подано в жовтні місяці 2015 року, тобто вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 606,97 грн. подані в межах строку позовної давності, і підлягають стягненню.

Що стосується вимог про стягнення відсотків, то вони теж підлягають стягненню в тому розмірі, в якому просить позивач, оскільки, як перевірено колегією суддів, розрахунок відсотків зроблений в межах трьох років, які передували дню подачі позову, а саме - з 28.09.2012 року.

Судом першої інстанції зроблений висновок, з яким погоджується колегія суддів, що комісія, яку просить стягнути позивач, вказуючи її разом із пенею, являється пенею, оскільки позивач не надав розрахунків заборгованості за комісією, а надав розрахунок, в якому, в одній колонці вказується і комісія, і пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Розмір пені, який стягнутий рішенням суду першої інстанції 1100 грн., теж правильний, оскільки стягнутий в межах строків, встановлених для спеціальної позовної давності один рік, тобто з 01.09.2014 року по день подачі позову.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу зважаючи на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також, твердження апелянта про невірне застосування судом першої інстанції Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки в рішенні суду не міститься жодного посилання на вищезазначений закон.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. ст. 303,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: