Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/984/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21 березня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останній наданий кредит в сумі 70000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних. Умовами договору передбачено, що кінцевий термін повернення коштів становить 19 березня 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за даною угодою цього ж дня ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги за даною кредитною угодою.

Позивач зазначає, що банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим станом на 1 січня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 796515 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 63094,60 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 1 січня 2014 року, становить 504315 грн. 14 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 32024,82 дол. США, що є еквівалентним 255974 грн. 39 коп.; 36226 грн. 27 коп. пені за прострочення сплати кредиту.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що умовами кредитного договору встановлений кінцевий строк погашення кредиту, а саме 19 березня 2027 року. Отже, висновок суду про закінчення строку позовної давності є безпідставним.

Окрім того, 8 лютого 2011 року первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спірним договором. Вказана обставина свідчить про переривання строку позовної давності.

Також 18 жовтня 2013 року відповідачка письмово зверталась до ТОВ «Кредитні ініціативи» та просила реалізувати передану в іпотеку квартиру з метою погашення боргу за даним кредитним договором. Отже, боржник вчинила дії, які свідчать про визнання нею боргу, що також є підставою для переривання строку позовної давності.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що згідно з нормою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», за умови отримання відповідачкою листа первісного кредитора 12 січня 2011 року, право вимоги дострокового погашення боргу виникло не з 13 січня 2011 року, а з 13 лютого 2011 року. В такому випадку, навіть якщо не враховувати переривання строку позовної давності, позов поданий в межах трирічного строку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника ОСОБА_1, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на переривання строку позовної давності. 12 січня 2011 року його довірителька отримала вимогу банку про дострокове погашення боргу, отже саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності. ОСОБА_1 не зверталась до банку чи позивача із заявами про звернення стягнення на квартиру та не вчиняла дій, які б свідчили про визнання нею боргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що первісний кредитор, направивши на адресу боржника розрахунок заборгованості та попередження про звернення до суду у разі несплати коштів, змінив термін виконання зобов'язання. Даний розрахунок отриманий ОСОБА_1 12 січня 2011 року. Отже, право банку на дострокове стягнення всієї суми заборгованості виникло із 13 січня 2011 року та саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності. Звернувшись до суду з позовом 29 січня 2014 року, позивач пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №Ф-139 про надання їй коштів в сумі 70000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних, строком по 19 березня 2027 року.

Умовами даного договору на боржника покладений обов'язок щомісячно вносити кошти в рахунок погашення тіла кредиту та сплати відсотків.

Вказаний договір також містить положення про те, що у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом, останній сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу.(п. 6.3).

Пунктом 6.8 договору передбачено, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. За умовами даного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 яка складається із чотирьох жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 82,60 кв.м., в тому числі житловою площею - 49,80 кв.м. Вартість даної квартири сторони оцінили в сумі 454500 грн.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором, а також прав за іпотечним договором.

Відомості про відступленні прав вимоги були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.105).

Листом від 26 вересня 2013 року позивач повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням (а.с.46,47).

Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що ОСОБА_1 не вносила в повному обсязі передбачені графіками щомісячні платежі за спірною угодою, внаслідок чого станом на 1 січня 2014 року виникла заборгованість в сумі 796515 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 63094,60 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 1 січня 2014 року, становить 504315 грн. 14 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 32024,82 дол. США, що є еквівалентним 255974 грн. 39 коп.; 36226 грн. 27 коп. пені за прострочення сплати кредиту.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачки звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

При вирішенні спору суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що кінцевий термін повернення кредитних коштів становить 19 березня 2027 року, а погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначені місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку виконання основного зобов'язання сторони встановили й строки внесення щомісячних платежів.

За правилами ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

. Відповідно до положень ст. 257 та ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права ( ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки умовами договору ( графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс-13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з даним позовом 29 січня 2014 року.

Таким чином, враховуючи трирічний строк позовної давності та наданий позивачем розрахунок, а також з огляду на кінцевий термін повернення коштів, заборгованість за даним кредитним договором становить 287916 грн. 77 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 81657 грн. 80 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 170046 грн. 29 коп., а також пені в розмірі 36212 грн. 68 коп.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на ту обставину, що ОСОБА_1 не виконує зобов'язання за кредитним договором, позовні вимоги про звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно підлягають до задоволення.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення має відповідати вимогам ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року ( справа №6-120 цс15).

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень цього Закону на час його дії не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке майно використовується як місце постійного проживання та у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа його не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Матеріали справи свідчать, що передана в іпотеку квартира є постійним місцем проживання ОСОБА_1, що підтверджується довідкою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя -25» ( а.с.158).

Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно містить інформацію про те, що відповідачка не має у власності іншого житлового приміщення.

За таких обставин, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З огляду на вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Ф-139, укладеним між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 21 березня 2007 року, в розмірі 287916 грн. 77 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 81657 грн. 80 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 170046 грн. 29 коп., а також пені в розмірі 36212 грн. 68 коп., звернути стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 яка складається із чотирьох житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 82,60 кв.м., в тому числі житловою площею 49,80 кв.м., вартістю 454500 грн., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: