АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 ц /790/1056/16 Головуючий 1 інст. Ніколаєнко І.В.
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Гуцал Л.В., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (далі ПАТ «АТ «НДІ РВ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу.

На обґрунтування позивачка вказала, що перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 16 листопада 2011 року заступником головного бухгалтера. Наказом № 48-к від 02 червня 2015 року була звільнена з цієї посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Однак остаточний розрахунок проведено не було.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, просила стягнути на її користь з ПАТ «АТ «НДІ РВ» заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 885 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 18 177 грн. 84 коп. та компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 3 892 грн. 70 коп.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року позов задоволено.

З ПАТ «АТ «НДІ РВ» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 885 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 18 177 грн. 84 коп. та компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 3 892 грн. 70 коп., а на користь держави 569 грн. 55 коп. судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року заява ПАТ «АТ «НДІ радіотехнічних вимірювань» про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представник ПАТ «АТ «НДІ РВ», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції. Зокрема, зазначає, що з 01 січня 2015 року підприємство працює в режимі дводенного робочого тижня; затримка виплати заробітної плати спричинена вкрай тяжким фінансовим станом відповідача; позов в частині стягнення компенсації втрати частини доходу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди предявлено з пропуском строку, встановленого законом для захисту порушеного права.

Позивачка в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15. Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України це є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 16 листопада 2011 року заступником головного бухгалтера ПАТ «АТ «НДІ РВ». Наказом № 48-к від 02 червня 2015 року була звільнена з цієї посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а. с. 17).

На день звільнення остаточний розрахунок з нею не проведено.

На час звільнення ОСОБА_2 з роботи заборгованість із заробітної плати складала 34 885 грн. 00 коп. Даний розмір підтверджується довідкою ПАТ «АТ «НДІ РВ» від 11 вересня 15 року № 165 та не оспорюється відповідачем. Рішення в цій частині не оскаржено.

Із довідки від 11 вересня 2015 року № 166 на а. с. 19 вбачається, що середній заробіток позивачки на час звільнення складає 252 грн. 47 коп. із розрахунку: 4 544 грн. 46 коп. : 18 (відпрацьовані робочі дні у квітні 2015 року та тарифна відпустка в травні 2015 року).

Оскільки на час звернення до суду розрахунок з ОСОБА_2 не проведено, з моменту її звільнення пройшло 72 дні, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ПАТ «АТ «НДІ РВ» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 177 грн. 84 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 01 січня 2015 року підприємство працює в режимі дводенного робочого тижня, є безпідставними.

Згідно наказу директора від 27 жовтня 2014 року № 121, погодженого з головою профспілкової організації, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на підприємстві встановлено неповний дводенний робочий тиждень.

В пунктах 2.2., 2.3. наказувалося визначити склад робітників, які працюють в режимі трьохденного, чотирьохденного та пятиденного робочого тижня для виконання робіт по пункту 2.1. наказу з щомісячним затвердженням списків за формою, приведеною в Додатку № 1; наказ довести до відома робітників під розписку за формою, приведеною в Додатках № 2 та № 3.

В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що вона працювала повний робочий тиждень.

Факт роботи ОСОБА_2 в режимі повного робочого тижня підтверджується розрахунковими листами на а. с. 12-13.

Докази роботи позивачки в режимі неповного робочого тижня згідно Наказу директора від 27 жовтня 2014 року № 121, погодженого з головою профспілкової організації, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Згідно розяснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію втрати працівникам її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону «Про оплату праці» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати судом обґрунтовано визначено на підставі п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «По затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», а саме в розмірі 3 892 грн. 70 коп. із розрахунку: за серпень 2014 року 2 023 грн. 00 коп. х 53% : 100% = 1 072 грн. 19 коп.; за листопад 2014 року 2 185 грн. 00 коп. х 42% : 100% = 917 грн. 70 коп.; за січень 2015 року 1 763 грн. 00 коп. х 34% : 100% = 599 грн. 42 коп.; за лютий 2015 року 2 978 грн. 00 коп. Х 27 % : 100% = 804 грн. 06 коп.; за березень 2015 року 3 012 грн. 00 коп. Х 15% 6 100 % = 451 грн. 80 коп.; за квітень 2015 року 4 753 грн. 00 коп. х 1% : 100% = 47 грн. 53 коп. Розмір компенсації 3 892 грн. 70 коп. відповідачем також не оспорено.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку, встановленого законом для захисту порушеного права, не ґрунтуються на законі.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 37 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вимоги про стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 не заявлялися.

Посилання в апеляційній скарзі на затримку виплати заробітної плати у звязку з тяжким фінансовим станом відповідача не можуть бути прийняті до уваги. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13. Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України це є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_3