Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/698/15-ц
Провадження № 2/670/3/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Потапова О.О.

з участю секретаря Навроцької Ю.С.,

за участю відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, і за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16.07.2007 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір № HMWWGA00007627. Згідно цього договору ПАТ КБ «Приватбанк» (далі ОСОБА_4) зобовязався надати йому кредит в розмірі 15 000 доларів на термін до 14.07.2017 року, а відповідач зобовязався сплатити відсотки та повернути кредит.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі у розмірі 15 000 доларів США. ОСОБА_1 порушив умови договору.

У звязку з порушенням зобовязань станом на 25.06.2015 року має заборгованість 6207,58 доларів США, яка складається з:

- 5485,02 доларів США заборгованості за кредитом;

- 323,75 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 87,00 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом;

- 4,96 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

- 11,81 доларів США штрафу (фіксована частина) і 295,04 доларів США штрафу (процентної складової), які підлягають стягненню з відповідача.

В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору укладено між банком та ОСОБА_2 договір поруки. У звязку з цим позов предявляється до обох осіб як солідарних боржників. Банк просить стягнути з них заборгованість 6207,58 доларів США, що складає 131414,38 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав заяву, в якій вимоги підтримує, просить їх задовольнити і справу розглядати без його участі, зустрічні вимоги не визнає.

Відповідачі також вимоги Банку не визнали, звернулись із зустрічним позовом, в якому наголошують на порушені їх прав споживача на повну та достовірну інформацію за кредитним договором № HMWWGA00007627 та договором поруки № HMWWGA00007627/01 укладеними з Банком 16 липня 2007 року.

Посилаючись на ст. 11, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління національного банку України 10.05.2007 року № 168, (далі Правила) наголошують, що умови кредитного договору є несправедливими і суперечать принципу добросовісності, оскільки позивач при укладанні договору ввів їх в оману щодо істотних умов кредитного договору. В договорі відсутня орієнтовна сукупна вартість кредиту, детальний розпис фінансової послуги за кожним платіжним періодом, немає застереження про валютні ризики. При укладені договору не визначена ціна фінансової послуги, що є істотною умовою договору. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами в договорі зазначена 11,04 (0,92%), а реальна ставка 16,40%. Окрім того, протягом дії кредитного договору застосовувалась облікова ставка, яка взагалі договором не передбачена.

В судовому засіданні представник відповідачів просила визнати недійсним кредитний договір від 16 липня 2007 року № HMWWGA00007627 та договір поруки № HMWWGA00007627/01 укладені відповідачами з Банком 16 липня 2007 року, посилаючись на висновки судово-економічної експертизи та вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» (ч. 5, 7, ст. 18) та застосувати до сторін двосторонню реституцію. Позивачі вимагали привести сторони в первісний стан, за яким вони нічого не винні Банку і ОСОБА_4 нічого їм не винен. Повідомили, надавши розрахунок, що на червень 2015 року вони сплатили відповідачу 23 496 доларів США.

Матеріалами справи встановлено, що 16.07.2007 року укладено договір про надання кредитних послуг між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» за № HMWWGA00007627 ( а.с. 14-16).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору з ОСОБА_2 16.07.2007 року укладено договір поруки № HMWWGA00007627/01, згідно якого поручитель взяла на себе обовязки гаранта виконання основного договору укладеного з ОСОБА_1 (а.с.19)

Сторонами не заперечується, що позивач отримав кредит у сумі 15000,00 дол. США, згідно кредитного договору від 16 липня 2007 року за № HMWWGA00007627, та 1688,00 дол. США використано на сплату страхових платежів, тому умови договору в частині надання коштів позивачу ОСОБА_5 виконані кредитодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У відповідності до ч.2 ст.11 вищезгаданого Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.

Згідно ч.7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Відмовляючи в позові Банку і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, суд виходить з того, що ними надано належний та достатній доказ в підтвердження обставин визначених ч. 2 ст. 651 ЦК України, - висновок судово економічної експертизи № 1743 (а.с. 174-190 т.1).

Висновок є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування.

Зокрема, як вбачається із вказаного висновку (а.с.189-190) на вирішення експертизи були поставлені питання, відповідаючи у висновку (а.с. 185;189) на перше з яких експерт констатує, що фактична вартість кредиту ЗБІЛЬШЕНА на 794,89 дол. США, оскільки під час виконання цього договору збільшувались ставки при нарахуванні відсотків (до 13,08% та до 33,24%) в односторонньому порядку Банком. Такі ставки не оговорені умовами кредитного договору.

В даному випадку у змісті основного договору для «пересічного» споживача приховано частину інформації, а саме в п.7.1 його не оговорена реальна (13,08%) процентна ставка за договором споживчого кредиту, а також не оговорено сумарний відсоток, що вважається приховуванням інформації від споживача, а відповідно порушенням ст. 11 вищевказаного Закону та п. 3.1: 3.3Правил.

Відповідно до п.2.1. Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (банки зобовязані перед укладанням кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Пунктами 3.1., 3.3 цієї Постанови передбачений обовязок банків в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, тощо. Банки зобовязані зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, а також визначити її в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки за наведеною в цій Постанові формулою, а також вказати абсолютне значення подорожчання кредиту.

Згідно п. 3.1 Правил банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

В даному випадку ОСОБА_4 в односторонньому порядку завищив реальну процентну ставку з 11,04 % (0,92% на місяць) ( а.с.190) до 13,08 % (а.с.185).

При нарахуванні відсотків застосовувалась ставка 33,24%, яка не передбачена умовами договору (а.с.188).

Після укладання додаткової угоди № 1/1-1 від 21.07.2010 року до кредитного договору № HMWWGA00007627 ОСОБА_4 не надав споживачу графік погашення кредиту в новій редакції, тобто інформацію про розмір платежів, що вважається порушенням вказаних вище Правил.

За умовами додаткової угоди №1/1-1 від 21.07.2010 р. відсоткова ставка збільшилась до 12,58% (а.с.189), але інформацію про проведення платежів саме по такій ставці і про зміну ставки не представляли клієнту протягом неповних пяти років, це слід вважати приховуванням інформації від споживача.

По четвертому питанню експерт повідомляє про недотримання Банком ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил на момент укладання кредитного договору № HMWWGA00007627 в частині реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. І хоча в цій частині експерт широко трактує свій висновок, суд погоджується з його доводами, оскільки фінансова сторона угоди у висновку детально описана у відповіді на перше питання, про завищення ставки по кредиту. Тобто, має місце порушення банком п. «д» ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» як на момент укладання договору (приховання інформації), так і в процесі його виконання відповідачем, що дає право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно ст.ст. 15, 18 цього ж Закону визнати угоду недійсною, розірвавши договір, оскільки реальна процентна ставка на момент укладання цього договору 16.07.2007 року становила 16,4% (а.с.188) - відповідь на пяте питання.

Таким чином, із досліджених матеріалів справи встановлено, що банком приховано частину інформації від клієнта, щодо реальної процентної ставки за кредитним договором від 16.07.2007 року на момент його укладання, процентна ставка по кредиту становила не 11,04 % річних, а фактично - 16,40% річних (а.с.188), що суд вважає грубим порушенням умов цього договору та прав ОСОБА_1

Як вбачається із матеріалів справи та вищезгаданого висновку експертизи, ОСОБА_4 не включив усі платежі по кредиту в розрахунок сукупної вартості кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється на те, що вона розраховувала при укладенні договору. В даному випадку виплати відсотків по завищеній процентній ставці 13,08%. Вказана відсоткова ставка була встановлена Банком на момент укладення кредитного договору, про що не було повідомлено іншій стороні і ввело її в оману. Тому підставою недійсності укладеного кредитного договору слугує ст. 230 ЦК України, яка говорить, що обман має місце коли сторона у договорі замовчує існування обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину.

Оскільки, встановлено, що позивачу не надано достовірну та повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2В, щодо визнання недійсним кредитного договору від 16 липня 2007 року № HMWWGA00007627 та договору поруки № HMWWGA00007627/01 укладених між відповідачами з Банком 16 липня 2007 року, підлягають задоволенню. Підставою недійсності такої угоди слугують ст. 230, 215, 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, із смислового значення цієї норми договір поруки № HMWWGA00007627/01 укладений між ОСОБА_2 з Банком 16 липня 2007 року, вважається припиненим з моменту його укладання, тобто з 16.07.2007 року. Також припиняються інші угоди, пов'язані із кредитним договором.

Враховуючи викладене суд відмовляє Банку у задоволені його вимог висунутих до ОСОБА_1 та ОСОБА_2В, про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

У разі недійсності правочину кожна сторона, згідно ч.2 ст.216 ЦК України зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із представлених ОСОБА_2 розрахунків, вони сплатили банку за весь період кредитування 23 496 доларів США. Відповідно до представлених ним доказів сума сплачених коштів перевищує розмір кредиту -16 688 дол. США. Вони просять про приведення сторін в первісний стан без стягнення на їх користь виплат що перевищують суму отриманого кредиту, тому суд в силу статті 11 ЦПК України застосовуючи двостороню реституцію не вирішує питання повернення їм переплачених коштів по кредитному договору.

Керуючись 8, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству ОСОБА_4 "Приватбанк" у задоволені його позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "Приватбанк" задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № HMWWGA00007627 укладений 16.07.2007 року між з ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, застосувавши двосторонню реституцію, умови якої виконані сторонами на час ухвалення цього рішення.

Визнати недійсним договір поруки HMWWGA00007627/01 укладений 16.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Віньковецький районний суд до Апеляційного суду Хмельницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Потапов