БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2682/15-ц
Провадження № 2/497/35/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання - Ковтун О.І..

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

представника третьої особи - Ульянової Ю.Д.,

педагога - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування в особі Болградської районної державної адміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд з України громадянам, які не досягли 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувшись до суду з названим позовом, просить постановити рішення яким:

-надати їй, ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3 до повноліття дітей;

- дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 29 серпня 2007 року, який розірвано на підставі рішення суду від 06.04.2011 року, справа № 2-49/11.

Від спільного подружнього життя у них народилися діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти протягом тривалого часу проживають з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. Вона, позивачка самостійно утримує та виховує дітей, належним чином піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Посильну допомогу в утриманні та забезпеченні дітей надають її родичі, які постійно проживають в США.

На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 23.09.2010 року з відповідача стягнуті аліменти, справа № 2-ц-955/10, однак аліменти відповідач сплачував не регулярно, про що в нього постійно були заборгованості. Так, станом на 28.02.2015 року заборгованість складала 8 341.33 гривен.

Причиною розірвання їх шлюбу з відповідачем стало те, що відповідач постійно здійснював її, позивачки побиття, висказував погрози на її адресу щодо позбавлення її життя, в зв'язку з чим, вона позивачка постійно жила в страху за себе та за здоров'я своїх дітей. Крім того, побиття та погрози з боку відповідача не припинилися і після розлучення, про що свідчать неодноразові звернення позивачки до правоохоронних органів, прокурора району. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, вироком Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2014 року він, ОСОБА_3 був засуджений за ст. 126 ч.1 КК України за фактом побиття позивачки ОСОБА_1

По твердженню позивачки, навіть після притягнення до кримінальної відповідальності відповідач продовжує принизливо ставитися до неї, позивачки, а також до своїх рідних дітей, в адресу яких постійно виражаються погрози та спроби побиття.

Під час перебування у шлюбі, сторони по справі разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживали разом за адресою: АДРЕСА_2, де відповідач є власником 7/25 частин цього будинку. Втім за заявою відповідача, заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області її, позивачку визнано такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Оскільки малолітні діти колишнього подружжя проживають разом з нею матір'ю, то відповідач фактично позбавив і її ОСОБА_1, і двох своїх малолітніх дітей місця проживання, чим значно погіршився рівень життя дітей.

Вона позивача, прагне для своїх дітей найвищого рівня життя, а тому їх перебування у США на її думку відповідає її сподіванням (за рівнем дошкільної освіти, курортно-санаторного лікування, спортивних секцій, великої кількості волонтерських програм співпраці з сім'ями України та іншого), що нажаль позивачка самостійне не спроможна надати, перебуваючи на Україні.

Позивачка протягом тривалого часу, офіційно намагається оформити право на виїзд на постійне проживання в США, отримала статус біженця, дозвіл на переселення від 03.09.2015 року. Згідно Інформаційного листа Міжнародної організації Міграції та Запрошення до Сполучених Штатів Америки на ім'я ОСОБА_1 та її двох малолітніх дітей, міститься інформація щодо спонсору ОСОБА_1 у США.

З огляду на викладене, позивачкою здійснено весь комплекс дій для виїзду до США на сприятливих умовах, які обумовлені отриманням статусу біженця.

Але не зважаючи на її, позивачки прагнення забезпечити гідний рівень життя для своїх дітей, відповідач категорично відмовляється надати згоду на їх виїзд із держави та продовжує вчиняти погрози на її адресу.

Необхідністю звернення позивачки з названим позовом до суду, стали перешкоди відповідача у здійсненні заходів, спрямованих на покращення життєвого існування дітей, а саме: відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України, дозвіл на виїзд дітей на постійне проживання до США.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила суду, що отримання дозволу на виїзд її дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька до повноліття дітей є вкрай важливим для її дітей, яким буде забезпечено найкращі умови для навчання, оздоровлення, медичного забезпечення, фізичного, морального і духовного розвитку, а батько ОСОБА_3 перешкоджає цьому.

Вся її сім'я: мати, рідні сестра та брат проживають тривалий час в США, які постійно її підтримують, та забезпечують і її, і обох дітей матеріально, надсилають посилки з одягом, взуттям, іграшками, навіть деякими продуктами харчування. Сама вона позивачка ніде не працювала, будь-яких доходів на утримання дітей вона не мала. І так як вона залишилась одна з дітьми в Болградському районі, то навіть позбавлена будь-якої моральної підтримки.

Втім, відповідач, як протягом їх спільного життя, так і після розлучення продовжує ставитися до неї і дітей зневажливо, постійно вчиняє сварки, неодноразово застосовував до неї насилля, допускав побиття. Окрім аліментів, ніякої суттєвої допомоги дітям не надає, не забезпечує їх матеріально. Усі витрати по утриманню дітей: усі продути харчування, повністю одяг, взуття на всі сезони року, засоби гігієни, канцелярські приналежності на весь навчальний рік, лікувальні засоби, тобто все, що дітям потрібно для їх належного співіснування вона забезпечує самостійно, на ті кошти, що висилає їй рідня з США. Деякий час відповідач аліменти взагалі не сплачував, після звернення з даним позовом до суду, він, відповідач частинами виплатив заборгованість. Розмір аліментів, які на даний час утримуються з відповідача, складають не більше 400.00 гривен на місяць на двох дітей. На ці кошти ніяким чином не можливо забезпечити дітям належне утримання, освіту, медичне лікування.

Позивачка також зазначила, що вона не перешкоджає відповідачу у спілкування з дітьми, йому неодноразово органом опіки та піклування на його прохання, встановлювалися часові режими для спілкування та виховання дітей, однак вони відповідачем не дотримуються. Діти відмовляються їхати до батька в гості, а коли там бувають, то після спливу короткого терміну просять до дому.

Представник позивачки заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Повністю підтримав пояснення позивачки. Додав, що позивачка, дотримуючись усіх вимог чинного законодавства та міжнародних норм, вживала усіх заходів для належного оформлення права на виїзд до США. На даний час вона, та її діти за рішенням влади США отримали статус біженців. В Сполучених Штатах вони мають гарантів, які беруть на себе відповідальність за перебування позивачки та її дітей в США. Міжнародні організації беруть на себе обов'язок забезпечити сім'ю усім необхідним для їх постійного проживання та перебування в країні, це і грошова допомога, і безкоштовне харчування, і медичне страхування усіх виїжджаючих осіб, і надання необхідної освіти дітям. На такі заходи позивачка зважилася не від гарного життя, а так як її перебування та перебування її дітей на території Болградського району є в край нестерпним, жахливим, в зв'язку з поведінкою відповідача.

В своїх поясненнях, представник звернув увагу суду на особу відповідача, який має негативну характеристику. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення хуліганства та насилля в сім'ї, був визнаний винним та засуджений за ст. 126 ч.1 КК України за фактом умисного завдання удару, фізичного болю ОСОБА_1. Причиною розірвання шлюбу також були неприязнені відносини між сторонами, що склалися в наслідок принизливого, образливого ставлення до позивачки. За позовом відповідача, Болградським районним судом Одеської області було постановлено рішення про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, де відповідач є власником 7/25 частин даного домоволодіння. Відповідач навіть не замислився над тим, що разом з ОСОБА_1, їх діти також втрачають право проживання в цьому домоволодінні.

Аліменти, що стягуються з відповідача на утримання дітей, останнім виплачувалися не регулярно. Після звернення позивачки з даними вимогами до суду, відповідач частинами виплатив наявну заборгованість. Однак, окрім аліментів, будь-якої іншої допомоги і підтримки з його сторони діти не отримують.

Крім того, представник зауважив, що сім'я ОСОБА_1, до складу якої входять виключно її неповнолітні діти ОСОБА_7 і ОСОБА_3, характеризуються як за місцем проживання, так і за місцем навчання дітей лише з позитивної сторони. З характеристик вбачається, що вихованням та повним матеріальним забезпечення займається лише мати, позивачка ОСОБА_1. Завдяки допомозі, яку отримує позивачка від родичів, що перебувають в США, як в грошовому еквіваленті, так і матеріальними речами (одяг, взуття, продукти харчування, інші необхідні речі для розвитку дітей), вона здатна на сьогодні забезпечити дітей усім не обхідним. Проте, у разі виїзду позивачки з дітьми до США на постійне місце проживання, дітям буде надано більше можливостей отримати гарну освіту, духовний розвиток, моральну підтримку, тобто все те, що не може, а ні вона, а ні їх батько, відповідач ОСОБА_3 надати дітям саме тут.

Відповідач же в свою чергу не дослухається до прохання позивачки, і категорично заперечує, не намагається вжити заходів для покращення життя, виховання, навчання дітей, стверджуючи, що діти мають залишитись проживати на України, аби забезпечити йому піклування з їх сторони в старості.

Відповідач категорично заперечував. Пояснив, що він не дасть дозволу на виїзд дітей, так як він їх дуже любить, бажає з ними спілкуватися, і буде за них боротися. Стверджував, що дітей він регулярно відвідує, бере їх до себе до дому, піклується про них в міру своїх можливостей, заборгованості по виплаті аліментів не має, а та що була, в зв'язку з тим, що він був деякий період без роботи, він повністю виплатив, взявши необхідну суму коштів у борг у своєї матері пенсіонерки, що підтверджується відповідними квитанціями. Відвідував дітей в школі, навіть сидів на деяких уроках, знає на якій парті сидять його діти, і з ким вони товаришують. Однак на його прохання надати йому довідку проте, що він цікавиться навчанням дітей, йому було відмовлено, в зв'язку з чим він вчинив там сварку з вчителями.

Позивачка та діти є віруючими, відвідують зібрання в церкві, що негативно впливає на його стосунки з дітьми, оскільки цим він позбавлений можливості брати дітей до себе тоді, коли в нього є можливість, і в ті часи і дні, що йому визначені органом опіки та піклування.

На думку відповідача він для позивачки зробив багато добрих речей: після народження другого сина він дав їй мікрохвильову піч та пральну машину-автомат, забезпечував дровами на зиму, проте позивачка його не поважає.

Дітей він ніколи не ображав, коли діти перебувають у нього він самостійно їм готує їжу, на їх прохання купує їм різні смаколики, солодощі. Вважає, що позивачка погано виховує дітей, так як останні вкрали у нього кошти, на які в магазині купили собі якісь іграшкові дрібнички. Крім того, позивачка завдала побоїв сину, та за його, відповідача заявою було порушено кримінальну справу, яка у подальшому була закрита в зв'язку з тим, що він вибачив та примирився з позивачкою, однак остання цього не оцінила.

Доводи позивачки, що він, як батько не на достатньому рівні забезпечує матеріально своїх дітей, він вважає безпідставними, та як він добре знає в яких розмірах позивачка отримує кошти від своїх родичів зі Сполучених Штатів Америки, і цього з достатком вистачить на гарне забезпечення дітей, а сам він отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має, а тому і аліменти утримуються у розмірі, визначеному законом.

Відповідач не заперечував, що своїм старшим дітям від попередніх двох шлюбів він надав добровільно згоду на виїзд до США, так як за них він вже не хвилюється, що не може сказати про цих малолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

В задоволенні позову просив відмовити, оскільки він буде продовжувати скаржитися в усі можливі інстанції.

Представник відповідача підтримала думку свого довірителя. Пояснила, що відповідач не позбавлений батьківських прав, що він є порядною людиною, має постійне місце роботи, та отримує заробітну плату, хоча і мінімальну. Забезпечений житлом. Вживає заходи до спілкування та виховання дітей, він за ними сумує, має необхідність в спілкуванні з дітьми, а тому як батько має такі ж права як і позивачка. Тому його, відповідача не можливо позбавляти його права на участь у вихованні дітей, а відтак відмовити позивачці в задоволенні її вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Болградської міської ради Одеської області Ульянова Ю.Д. (а.с.143-144) не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Болградської РДА, до складу якої входить дванадцять кваліфікованих спеціалістів, це: голова РДА, заступник голови РДА, завсектором з питань усиновлення, опіки та піклування Служби у справах дітей РДА, начальник Служби у справах дітей, начальник Відділу освіти, начальник Управління соціального захисту населення, начальник Відділу у справах сім'ї молоді та спорту РДА, завідуючий юридичним сектором апарату РДА, заступник голови Болградської районної ради, директор Болградського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді, заступник головного лікаря з медичної частини КУ «Болградська ЦРЛ», заступник начальника Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, начальник відділу РАЦС, було розглянуто питання про надання дозволу позивачці ОСОБА_1 на виїзд за кордон малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_8.

При цьому були досліджені об'єктивно, детально, уважно, прискіпливо усі надані сторонами документи, в тому числі характеризуючі документи як на позивачку станом на 04 лютого 2016 року (а.с.174-175), так і на відповідача, характеристики на дітей, документи надані позивачкою щодо належного оформлення виїзду за кордон на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, взято до уваги документи, щодо надання урядом США та Міжнародними організаціями соціальних гарантій, матеріальної підтримки, грошової допомоги, забезпечення належним здоровим харчуванням, медичного страхування, можливості отримання дітьми освіти (а.с.176-177), надано оцінку стосункам, що склалися між батьками, поведінку самого батька та його ставлення, відношення до своїх дітей. Відповідач неодноразово звертався до комісії з проханням визначити йому режим спілкування з дітьми, і які комісія задовольняла, і визначала саме той режим, на якому наполягав батько (а.с.179). Проте згодом з'ясовувалось, що батько не дотримується визначеного режиму, не спілкується з дітьми, не бере їх до себе. А коли батько і бере їх до себе в гості, то вони разом з ним ходять на роботу, де він працює нічним охоронцем, і вони змушені там проводити весь час, що їм не подобається. Під час неодноразових бесід з неповнолітніми дітьми, останні скаржилися на батька, що він їх ображає, ображає їх мати, і що вони не завжди мають бажання їхати до батька в гості.

Заслухавши пояснення і доводи сторін, думку самих неповнолітніх осіб, врахувавши вимоги діючого законодавства, комісія одноголосно прийшла до висновку, що з метою захисту прав неповнолітніх дітей, і виключно в їх інтересах надати згоду на їх виїзд з матір'ю за кордон без згоди батька.

Наданий висновок від 22.07.2016 року представник підтримала, та просила врахувати його судом при прийнятті рішення (а.с.178).

Щодо скарги відповідача на адресу голови Одеської обласної державної адміністрації, представник пояснила, що наслідки розгляду даної скарги не можуть вплинути на прийняте рішення комісії, так як згідно Положення про Болградську районну комісію з питань захисту прав дитини, комісія є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою РДА, до складу якої входять керівники структурних підрозділів районної держадміністрації, виконавчого органу районної ради … Комісія в своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і цивільним кодексом України, Законами України про місцеве самоврядування, Про охорону дитинства, Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту, дітей сиріт, та дітей позбавлених батьківського піклування, Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми, та молоддю, Конвенцією ООН Про права дитини.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 29 серпня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, з яким мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10, 11-12).

На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.04.2011 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 2-49/11), яке набрало чинності 18.04.2011 року. З тексту даного рішення слідує, що сторони разом не проживають з липня 2010 року (а.с.13).

Діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживають з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, де вже на даний час і зареєстровані (а.с.153).

У Відділі державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист Болградського районного суду Одеської області від 05.10.2010 року, справа № 2-ц-955 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму.

Станом на 28.02.2015 року відповідач ОСОБА_3 мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8 341.33 гривен (а.с.17).

В процесі розгляду справи відповідач погашав заборгованість по сплаті аліментів, станом на 30.11.2015 року заборгованість складала - 1 998.64 гривен (а.с.72), станом на 31.12.2015 року - 543.33 гривен (а.с.85, 180).

Згідно останнього розрахунку заборгованості по аліментам від 20.07.2016 року Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, вбачається, що розмір аліментів, який утримується з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей станом на червень місць становить 483.33 гривен на двох дітей (а.с.152).

Позивачка ОСОБА_1 на неодноразові погрози, та принизливу поведінку відповідача щодо неї та дітей скаржилася до правоохоронних органів, що підтверджується цілим рядом повідомлень на адресу позивачки, про те, що відповідач ОСОБА_3 за наслідками розгляду її заяв був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 (хуліганство), 173-2 ч.1 (насилля в сім'ї) КУпАП, також з ним проводилися профілактичні бесіди (а.с.18, 136, 19, 20, 21, 185-189).

Вироком Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2014 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 126 ч.1 КК України, та засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850.00 гривен (а.с.22-23).

На підставі заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.02.2015 року, справа № 497/128/15-ц, позовна заява ОСОБА_3 була задоволена, та ОСОБА_1 була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням 7/25 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-15).

Підставою для прийняття даного рішення стало те, що ОСОБА_1 з липня-вересня 2010 року не проживає за вказаною адресою, так як відповідно до довідок Василівської сільської ради Болградського району Одеської області № 4149 від 09.12.2011 року та № 04/02-17/19 від 28.01.2015 року вона, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. А в ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Позивачка дотримуючись усієї процедури, пов'язаної з виїздом її та дітей на постійне місце проживання до США, звернулася з заявою до відповідних органів.

04 березня 2015 року позивачка була запрошена на співбесіду в бюро МОМ («Центр сприяння переселенню біженців, Євразія»), з наданням повного пакету необхідних документів, а 18 березня 2015 року позивачка пройшла співбесіду на якій розглядалося питання щодо наявності права на отримання нею та її дітьми статусу біженця (а.с.25).

У подальшому Міжнародною організацією по Міграції (МОМ) позивачці було доведено до відома про необхідність проходження нею та її дітьми обов'язкового медичного обстеження в установах, акредитованих посольствами США (а.с.26, 27).

03 вересня 2015 року позивачка отримала дозвіл на переселення і їй присвоєно статус біженця в США. Неповнолітні діти, які перебувають на утриманні позивачки, і були нею включені до заяви з проханням на виїзд, також отримали статус біженців (а.с.24).

Листом World Relief Sacramento від 04.12.2015 року підтверджується, що дітям позивачки буде надана підтримка, доступних для дітей програм в м. Сакраменто, штат Каліфорнія. По перше, усі діти, які приходять в рамках програми біженців мають право на отримання фінансової підтримки з уряду Департаменту Людської Допомоги. Це підтримка у вигляді грошової допомоги для покриття щомісячних рахунків, продовольчі талони, які допомагають сім'ї в придбанні здорових харчів і медичної страховки, яка а теперішній час вимагається за законом для здоров'я усіх жителів штату Каліфорнія. При необхідності з урахуваннях низьких доходів або відсутності можливості працевлаштування для батьків, діти мають право на таку підтримку, поки їм не виповниться вісімнадцять років.

Крім того, в додаток до цієї основної допомоги в м. Сакраменто є місцеві центри, які здійснюють загальноосвітні і розважальні заходи для сімей і молоді. Програми можуть включати в себе академічні заняття, освітні кружки, уроки малювання, танців, або спорту. Вони мають велику користь для місцевого суспільства, оскільки забезпечують безпечні місця для дітей, щоб діти розважились після школи, в той же час, навчаючи їх цінним для них розважальним навичкам. Також є організації громад, які забезпечують класи, що займаються розвитком дитини, вихованням і харчуванням (а.с.53-54).

Позивачка не заперечувала того факту, що вона тривалий час ніде не працювала, лише два тижні потому влаштувалася не офіційно працювати до Крамниці ритуальних послуг в с.Василівка.

Протягом тривалого часу, а саме з липня 2010 року, тобто за весь період проживання окремо від відповідача, вона утримує дітей самостійно, на ті кошти які надсилають їй її родичі, що мешкають у Сполучених Штатах Америки, що підтверджується наданими квитанціями про отримання готівки (а.с.159-168), митними деклараціями про отримання посилок з дитячим одягом, господарськими товарами, іграшками, продуктами харчування (а.с.169-173).

З досліджених характеристик, як на сім'ю ОСОБА_1, наданої головою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області за місцем проживання позивачки, так і наданої Василівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Болградської районної ради Одеської області окремо на батьків від 21.07.2016 року № 169, і на дітей за № 168, 167 вбачається, що позивачка характеризується дуже позитивно, зарекомендувала себе як турботлива мати, яка відповідально ставиться до виховання і навчання синів, постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у підготовці позакласних заходів, сумлінно ставиться до доручень класоводів і батьківського комітету. Неодноразово разом з дітьми брала участь у шкільних заходах, акціях, у проведенні новорічних свят. Приймала активну участь у ремонті шкільних кабінетів обох синів, надаючи посильну спонсорську допомогу у розмірі 600 гривен для придбання необхідних будівельних матеріалів.

Взаємовідносини з дітьми будує на високому рівні, займається належним і достойним їх вихованням.

Щодо батька ОСОБА_3, то за 2015-2016 навчальний рік один раз відвідав школу і поцікавився успіхами синів (а.с.154, 155, 156, 157).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 слідує, що позивачка створила усі належні, необхідні умови для проживання дітей. Мати приділяє велику увагу утриманню і вихованню дітей. Батько у вихованні та утриманні дітей участі не приймає (а.с.158).

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянином Російської Федерації, має посвідку на постійне проживання в Україні від 14.12.2005 року серії НОМЕР_1 (а.с.48).

Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.38), та є власником 7/25 часток житлового будинку цією за адресою (а.с.14-15).

Працює охоронцем в Болградському міськводоканалі, отримує мінімальну заробітну плату, з якої утримуються 33 % аліментів на дітей.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей було розглянуто питання про надання дозволу ОСОБА_1 на виїзд за кордон малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_3, за наслідками якого було постановлено Висновок органу опіки та піклування Болградської районної адміністрації від 08.02.2016 року за № 01/01-26/202 про надання такого дозволу на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька (а.с.111).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року (справа № 497/110/16-ц) в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з ним, батьком - відмовлено (а.с.117-118).

Дане рішення позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалося, та набрало законної сили. Зі змісту рішення вбачається, що звернення позивача до суду з цим позовом не є виваженим та обміркованим, а такий позов ним заявлено з метою перешкодити відповідачці у виїзді разом з дітьми до США.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання, утримання та медичне лікування дітей, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, має бажання та можливість виїзду за кордон на постійне місце проживання, де може забезпечити усім належним своїх дітей, та надати їм достойний рівень життя і освіти, який вона не спроможна буде надати своїм дітям на України без підтримки своїх близьких родичів.

Право на свободу пересування має первинне закріплення у ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ст.51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права.

Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено:

- Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,

- Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57,

- Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, із послідуючими змінами.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення - за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду .

Відповідно до п. 4 пп.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Підпунктом 2 п.4 Правил … визначено, що без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 8 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Також необхідно зазначити, що згідно ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України на постійне місце проживання, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без згоди батька.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

В судовому засіданні суд заслухав пояснення неповнолітніх дітей сторін по справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 у присутності педагога ОСОБА_6, яка окрім іншого є головним спеціалістом Служби у справах дітей Болградської РДА (а.с.145-148), начальника Служби у справах дітей Болградської РДА Ульянової Ю.Д., яка за освітою є психологом (а.с.143-144), у присутності представників сторін, однак у відсутність в залі судового засідання самих батьків.

Діти пояснили суду, що вони проживають з матір'ю в с.Василівка, де ходять до школи, гарно навчаються, мають друзів як в школі, та і по сусідству. Мати для них найрідніша людина, кажуть про неї лише гарні слова, з повагою відносяться, що мати їм смачно готує, піклується, купує їм усі продукти харчування та різні смаколики, солодощі, купує одяг і взуття. Коли вони не слухаються, мати їм забороняє користуватися комп'ютером, однак ніколи не ображає їх, не б'є, і вони бажають проживати лише з матір'ю. Щодо батька пояснили, що вони з ним спілкуються, що батько забирає їх на деякий час до себе в м.Болград, однак їм не дуже подобається бути у батька, так як у них не має тут друзів, їм не цікаво, та інколи вони навіть відмовляються їхати до батька в гості. Під час перебування у батька, він їм купує іграшки, чіпси, сухарики, горішки, цукерки, сам готує їм їжу, однак якщо вони відмовляються їсти, батько свариться. А якщо погано себе ведуть, не слухаються, батько їх б'є, та ще й ногами по тілу. Сплять вони разом з батьком на одному ліжку, а коли він знаходиться на роботі на чергування, то бере із собою і їх.

Батько їм не купує, а ні одягу, а ні взуття, а ні продуктів харчування, коли приїжджає до них в село в гості, гостинців не провозить.

Вони не раз бачили, як батько ображав та бив їх маму, на захист якої вони ставали, мати закриває двері на замки, не хоче спілкуватися з батьком, вона його боїться, і дуже плаче від його слів.

Їм добре відомо, що мати має намір разом з ними виїхати до Сполучених Штатів Америки і їм цього дуже хочеться, оскільки там проживає їх бабуся, тітки та дядько, сестри та брати, там є друзі, з якими вони спілкуються скайпом. Їм дуже подобається коли їм надсилають посилки з різними подарунками, одягом взуттям, іграшками, та продуктами харчування. Речі, які їм присилають, вони постійно одягають і ними користується.

Суд оцінює критично усі заперечення відповідача, а саме:

Щодо належного забезпечення дітей в міру його можливостей - оскільки аліменти в розмірі 483.33 гривен на двох дітей (а.с.152) ніяким чином не можуть забезпечити належний, якісний, необхідній рівень життя, навчання, розвитку дітей, та є занадто не співмірним з тим розміром допомоги, який надають цим дітям близькі родичі позивачки, які проживають в США.

Посилання відповідача, що він надає іншу допомогу своїм дітям: декілька разів забезпечував дровами на зиму, одного разу привозив м'ясо, купує дітям іграшки та різні смаколики, солодощі тощо, ніякими доказами не підтверджено, і є лише його голослівними висказуваннями, та спростовуються поясненнями самих дітей.

Твердження відповідача, що позивачка погано ставиться до дітей, що вона б'є їх, спростовується постановою слідчого СВ Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області від 24.03.2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 в зв'язку з недостатністю доказів, на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України (а.с.86-87), поясненнями самих дітей.

Крім того, з досліджених характеристик на сім'ю позивачки ОСОБА_1 та її дітей вбачається зовсім протилежна ситуація, яка свідчить, що позивачка характеризується виключно з позитивної сторони по відношенню до своїх дітей, їх виховання, спілкування, тощо (а.с.154, 155, 156, 157).

Доводи відповідача, що він регулярно відвідує школу, де навчаються його діти, цікавиться їх рівнем знань, не відповідають дійсності, так як згідно наданих характеристик, про які зазначено вище, пояснень самих дітей, пояснень представника органу опіки та піклування, відповідач лише один раз був в школі за весь період їх навчання, дійсно сидів на уроках дітей, та при цьому влаштував сварку з вчителями, так як останні відмилися видати йому підтверджуючий документ.

Твердження відповідача, що він буде позбавлений можливості спілкування з дітьми, якого йому на даний час дуже не вистачає, і він прагне досягти цьому усіма можливими способами, суд вважає суперечливими і безпідставними.

Проживаючи в одному районі зі своїми дітьми, і маючи можливість для їх виховання, утримання, та достатньо часу для спілкування, відповідач не користується такими благами, не приділяє цьому достатньо часу, хоча ніхто йому в цьому не заважає, що свідчить про небажання батька скористатися можливістю на даний час та зблизитись з дітьми.

Крім того, відповідач будучи здоровим працездатним чоловіком, не маючи іншої сім'ї та будь-яких додаткових зобов'язань, здатний при бажанні працювати краще, та за рік заробити достатньо коштів, аби поїхати до США, побачитись та навідати усіх дітей, в тому числі і від попередніх шлюбів.

Суд звертає особливу увагу на той факт, що відповідач визнав в судовому засіданні та пояснив, що він не заперечував би щодо виїзду дітей за межі України на постійне проживання до США, у разі якби позивачка погодилася на його пропозицію, яку він висловлював раніше їй, та повторив під час розгляду справи в цьому судовому засіданні, а саме:

- що позивачка має забезпечити і гарантувати йому виплату однієї пенсії при досягненні ним пенсійного віку, або у разі втрати працездатності в розмірі визначеному законодавством (1200 - 1300 гривен), так як він зараз забезпечує своїх дітей, сплачує їм аліменти, та має розраховувати на відповідну допомогу з їх боку в старості;

- щороку позивачка має надавати йому запрошення на приїзд до США та сплачувати переліт в обидві сторони, аби він мав можливість бачити дітей і спілкуватися з ними.

Іншою пропозицією відповідача було відновлення шлюбних відносин з позивачкою, та у подальшому їх спільний виїзд до США.

Таким чином суд розцінює таку поведінку відповідача не як піклування про своїх дітей, та бажання забезпечити їм якомога кращі умови для отримання освіти, їх культурного, духовного, морального розвитку, а виключно як вирішення своїх особистих потреб за рахунок позивачки та своїх дітей.

Не забезпечивши дітей належним чином на даний час, відповідач вже має намір отримати зиск від дітей в похилому віці.

Така поведінка відповідача була яскраво виражена в судовому засіданні.

На запитання, що було адресовано відповідачу, чи є достатнім той розмір аліментів, який він виплачує на утримання дітей 483.33 гривні на двох дітей (а.с.152), відповідач зазначив, що на такі кошти утримуються та виховуються більшість дітей в Україні, і це не шкодить їм стати гідними громадянами в цій державі.

Слід зважити на те, що відповідач від попередніх двох шлюбів має ще трьох дітей, двоє з яких вже проживають в Сполучених Штатах, і яким він надав добровільно свою згоду на виїзд, Так, своєму старшому сину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідач надав добровільно згоду на виїзд 25.05.2016 року, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. (а.с.129). Ще одна донька проживає в Російській Федерації. І як пояснив відповідач, з цих дітей він не може нічого взяти, оскільки у них є вже свої самостійні сім'ї.

Визначальним є також те, що сам відповідач є громадянином Російської Федерації, на Україні постійно проживає з 2006 року, має посвідку на проживання, проте зі слів самого відповідача не має наміру отримувати громадянство України, що є його особистим правом.

Що свідчить проте, що і наразі відповідач думає лише про себе, а не про своїх дітей.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо необґрунтованості висновку Органу опіки та піклування, яким надано дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей на постійне місце проживання до США, та на який він, відповідач подав скаргу на ім'я Голови Одеської областної державної адміністрації ще в лютому 2016 року, і по теперішній час не отримав відповідь, що це є нібито причиною, яка перешкоджає розгляду цієї справи, так як згідно вимог ЦПК України, сторони вільні у виборі доказів, наданні їх суду, та доведення їх переконливості перед судом. Як відповідач, так і його представник мали достатньо часу для отримання відповіді на подану скаргу, та у разі необхідності надання суду для дослідження. Однак скористалися своїм правом на власний розсуд.

Судом не було задоволено клопотання відповідача щодо оголошення перерви в розгляді справи для можливості надання квитанцій на підтвердження сплати ним аліментів та відсутність боргу на даний час, та розцінює це як спосіб затягнути розгляд справи, оскільки названі квитанції не мають суттєвого значення для прийняття рішення по цій справі, так як судом досліджені наявні у справі розрахунки заборгованості по аліментам, з яких вбачається відсутність у відповідача боргу на даний час по сплаті аліментів.

Так, відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).

З огляду на вищевказане, судом, з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності, під час судового розгляду роз'яснювалося сторонам положення ст.ст.10, 11, 57-61ЦПК України, пропонувалося надати допустимі й належні докази на підтвердження своїх вимог, та заперечень.

Та відповідно сторони скористалися своїм правом на власний розсуд, самостійно розпорядившись своїми правами щодо доведення суду тих обставин, на які він посилаюся як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних інших доказів суду надано не було, окрім тих, що досліджені в судовому засідання, і на яких ґрунтується рішення.

В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано, що Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

А тому виїзд неповнолітніх дітей разом з матір'ю за кордон на постійне місце проживання, суд розцінює як одну із форм піклування про майбутнє цих дітей.

На підставі об'єктивно досліджених доказів, та їх подальшого аналізу, суд вважає, що відповідач безпідставно створює перешкоди у виїзді дітей разом з матір'ю на постійне проживання до іншої країни, чим перешкоджає нормальному, належному, найкращому життю, як моральному, культурному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку, їх достойному навчанню, так і формуванню світогляду своїх дітей. При цьому не приймаючи на себе батьківський обов'язок, забезпечити дітей усім вище зазначеним як на теперішній час так і в майбутньому.

Обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки слід стягнути витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 487.20 гривен (чотириста вісімдесят сім гривен двадцять копійок).

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, на підставі ст.ст.150, 154, 155 СК України, ст.4 п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року N 3857-XII, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінет Міністрів України від 27.01.95 року N 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінет Міністрів України від 31.03.95 року N 231, ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 131, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування в особі Болградської районної державної адміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд з України громадянам, які не досягли 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків - задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд з України за кордон (в тому числі в Сполучені Штати Америки) громадянам, які не досягли 16-річного віку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення кожним з них шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3.

Надати ОСОБА_1 або іншим особам, уповноваженим нею за нотаріально посвідченою згодою, дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки громадянина України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина України ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 487.20 гривен (чотириста вісімдесят сім гривен двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кодінцева С.В.