Провадження № 2/337/74/2016р.
ЄУН № 337/6004/15-ц
14 січня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
при секретарі Латій В.О.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ГУМВС України в Запорізькій області про виселення з приміщення та зняття з реєстрації за місцем проживання
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 23.11.1991 року, згодом шлюб було розірвано. У її приватній власності за договором купівлі-продажу від 16.06.2000 року знаходиться квартира, яка розташована у АДРЕСА_1. В спірній квартирі проживає та зареєстрований відповідач із 02.10.2001 року. Після розірвання шлюбу, вони почали проживати окремо, відповідач залишився проживати у квартирі силоміць, чому на той момент вона не могла перешкодити. На сьогоднішній день, їй стало відомо із уст відповідача про пропозицію віддати йому оригінали документів на квартиру, нібито для якихось цілей. Спір про поділ майна при розірванні шлюбу не вирішувався, строк позовної давності давно сплинув, їй стало відомо, що відповідач консультується із особами про передачу у власність спірної квартири неправомірним шляхом, є підстави вважати, що відповідач має намір порушити право її приватної власності вільно володіти, розпоряджатися квартирою, шляхом її відчуження. За останні роки, проживання відповідача у квартирі стало нестерпним, він постійно руйнує житлове приміщення, неодноразово до неї, як до власниці предявлялись претензії від сусідів. У 2009 році, у квартирі був підпал з вини відповідача. Перебуваючи в нетверезому стані відповідач постійно руйнує житлове приміщення та використовує житлове приміщення для зловживання алкоголем, наркотиками. Неодноразово відповідач був помічений у нетверезому стані, і не тільки алкогольному, вважає, що ОСОБА_3 є наркозалежною особою, підтвердженням відповідних даних є вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2011 року, в якому вказано, що відповідач перебував на обліку в ЗОНС до 1998 року з діагнозом : психічні та поведінкові розлади у звязку із прийманням опіатів, має синдром залежності, рішенням Ленінського районного суду від 20.11.2008 року відповідач був позбавлений батьківських прав. Оплату за комунальні платежі відповідач за своє проживання і користування не вносить, утворився великий борг за квартиру. Систематичне руйнування і псування жилого приміщення відповідачем, і використання його не за призначенням, систематичне порушення правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Таким чином, приходить до висновку, що ОСОБА_3 підлягає виселенню з квартири, що знаходиться у АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення, та рішення суду про його виселення, є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.
У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та пояснила, що на відповідача постійно жалуються сусіди, він зловживає алкогольними напоями та вживає наркотики.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав, від отримання судової повістки відмовився не зявившись до органів пошти за її отриманням.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.
Третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, до суду не зявилася, самостійних вимог не заявляє, просить розглядати справу без їх участі.
Представник позивача наполягала на розгляді справи за відсутності третьої особи.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що його сестра позивачка уклала шлюб з відповідачем у 1991 році, та спочатку були хороші взаємовідносини між ними, але потім відповідач почав піднімати руку на сестру, став вживати наркотики, алкоголь, перестав займатися сином. Про відповідача він нічого доброго сказати не може. Позивачка придбала квартиру у 2000 році та відповідач там проживав. У 2010 році у квартирі був пожар. Зі слів сестри він знає, що відповідач за квартиру не платить та у квартирі не зареєстрований. Відповідача було позбавлено батьківських прав, він був неодноразово засуджений, веде аморальний спосіб життя. Також пояснив, що з 2010 року, після пожару, йому не відомо про якісь протиправні дії відповідача з квартирою, хоча на нього скаржаться сусіди.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідка, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.11.1991 року.
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 29.07.2008 року, актовий запис №300.
Згідно до копії договору купівлі продажу від 16.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, копії витягу з реєстру прав власності не нерухоме майно, копії реєстраційного посвідчення, копії технічного паспорту, ОСОБА_2 є власником квартира АДРЕСА_3.
Відповідно до довідки сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 30.10.2015 року, ОСОБА_3 з 2001 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2008 року, ОСОБА_3 позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.
Відповідно до копії вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2011 року ОСОБА_3 був визнаним винним у скоєнні злочинів передбачених ст. 185 ч.2, 309 ч. 1 КК України. У тексті вироку вказано, що ОСОБА_3 перебував на обліку у наркологічному диспансері до 1998 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади у звязку із прийманням опіатів, синдром залежності, за місцем проживання характеризується задовільно.
Згідно до копії довідки ДПРЧ ГУ ДСНС №7/106 від 28.10.2015 року, 28.11.2010 року було повідомлення про пожежу за адресою м. Запоріжжя вул. Новгородська б. 26 кв. 98, та встановлено загорання домашніх речей в квартирі. Ймовірна причина пожежі необережне поводження з вогнем. По даному факту відмовлено в порушенні кримінальної справи.
За змістом ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.
Положення норми ЦК узгоджуються із змістом ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно із частиною четвертою ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, в силу якої до членів сімї наймача (власника) відносяться подружжя наймача, їх діти, батьки. Членами сімї наймача (власника) можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним та ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю створюють особи, що проживають разом, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а згідно із ч. 4 ст. 3 СК сімя створюється на підставі шлюбу, кровної спорідненості, всиновлення, а також з інших підстав, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З огляду на наведене судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вселився та був зареєстрований у квартирі як член сім'ї власника квартири.
Суду не надано підтвердження наявності при вселенні відповідача будь якої угоди про порядок користування квартирою.
Як випливає із змісту частини четвертої ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сімї власника права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Стаття 157 ЖК України встановлює, що виселення членів сімї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сімї наймача. До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення; б) систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання з порушниками інших осіб в одному житловому приміщенні. При цьому виселення допускається за умови, що вжиті заходи громадського впливу виявились безрезультатними.
В процесі тлумачення терміну «систематичність» як підстави для виселення ВСУ звертає увагу на те, що «при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення)» (пункт 17 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2).
Відповідно до пункту 53 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в звязку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 1 грудня 1997 року, а також відповідно до пункту 74 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), викладених у листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року, випливає, що норми глави 2 розділу III ЖК, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, можуть застосовуватись до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них, або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту.
Позивачем суду не надано підтвердження систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні, також не надано доказів вживання заходів громадського впливу які б виявились безрезультатними.
Свідчення свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні свідчать лише про неприязнені стосунки позивачки та відповідача, та не можуть судом враховуватися як доказ систематичного порушення відповідачем правил співжиття.
Що стосується посилання позивача у позові на норми ст. 321, 391 ЦК України.
Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло.
Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Сам факт припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення, а право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.
У звязку з викладеним передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності, яке в силу ч. 2 ст. 321 ЦК України може бути обмежено лише у випадках і порядку, встановлених законом.
Таким чином суд вважає неприйнятними посилання позивачки на норми даних статей.
Посилання позивачки та представника позивача на те, що відповідач є наркозалежною особою, веде аморальний спосіб життя, на нього скаржаться сусіди, постійно руйнує житлове приміщення та використовує житлове приміщення для зловживання алкоголем, наркотиками, що відповідач має намір порушити право її приватної власності вільно володіти, розпоряджатися квартирою, шляхом її відчуження, не підтверджені належними та допустимими доказами. Сам по собі факт притягнення відповідача до кримінальної відповідальності у 2011 році, факт виникнення у квартирі пожежі у 2010 році, позбавлення відповідача батьківських прав у 2008 році, на думку суду не може свідчити про стійку антигромадську поведінку відповідача, систематичне порушення ним правил співжиття, систематичне руйнування або псування житлового приміщення.
Також суду не надано доказів про наявність у відповідача будь якого іншого житла.
З огляду на викладене, на даний момент, суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 224-233 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виселення, зняття з місця реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_7 відмовити.
На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області, протягом 10 днів.
Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів.

Суддя: