УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Луцької філії Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), 07 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № МL-601/28/2007 та додаткові угоди до нього від 07 вересня 2007 року та від 07 березня 2012 року, згідно з умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 80 876 швейцарських франків на купівлю нерухомого майна.

Сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотка - 4,99% річних та FIDR.

У день укладення кредитного договору для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між позивачем та банком було укладено договір іпотеки № PSL-601/64/2007, за яким позивачем в іпотеку банку передано житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1.

15 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір CrL-SME A00/109/2008 та в подальшому додаткові угоди до нього від 14 вересня 2011 року та 20 березня 2012 року, згідно умов якого банк надав позивачу 239 000 швейцарських франків на споживчі цілі. Сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотка - 6,0% річних та FIDR.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за цим кредитним договором, між сторонами 15 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки № PM-SME A00/109/2008, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку житловий будинок, земельну ділянку площею 0,0844 га, земельну ділянку площею 0,0107 га, що знаходяться в с. Зміїнець Луцького району Волинської області по вул. Тихій, 1.

Посилаючись на те, що при укладенні вказаних договорів істотно порушені його права як споживача банківських послуг, позивач, уточнивши позовні вимоги просив визнати недійсними усі вищевказані кредитні договори і договори іпотеки та виключити з державного реєстру іпотек записи про державну реєстрацію договорів іпотек № PSL-601/64/2007 від 07 вересня 2007 року та № PM-SME A00/109/2008 від 15 серпня 2008 року; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_4 за зазначеними договорами іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року з урахування ухвали того ж суду від 23 січня 2015 року та залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що кредити надавалися на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності.

Умови укладених між банком та позивачем кредитних договорів і договорів про внесення змін до них були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позивач проти них не заперечував, а тому договори зі змінами до них є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України,

Докази порушення прав та інтересів позивача та підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів відсутні.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що при підписанні кредитних договорів банком були порушені його права як споживача, що умови договорів були несправедливими, що він не був повідомлений про умови надання кредитів належним чином спростовуються тим, що виконання банком умов вищевказаних договорів підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитні договори, чим засвідчив свою згоду з їх умовами, в тому числі щодо валюти кредитування та плаваючої процентної ставки. На момент укладення договорів ОСОБА_4 не навів жодних зауважень щодо змісту цих правочинів, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договорів.

Крім того, позивач протягом певного часу виконував свої зобов'язання за кредитними договорами, що свідчить про повне усвідомлення ним наслідків укладених договорів.

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що відсутні первинні документи про отримання ним кредитів саме у валюті «швейцарський франк», а також про отримання не кредиту, а просто коштів банку у євро і у меншому розмірі, ніж еквівалент швейцарського франка не заслуговують на увагу, оскільки умовами договорів було обумовлено отримання кредиту після конвертації в іншу валюту 1-ї групи класифікатора (долари США чи євро) і видача коштів відбувалась за сумою, зменшеною на утриману комісію банку у визначеному тарифами розмірі, а тому отримання позичальником грошових коштів за кредитами саме у валюті «швейцарський франк» договорами не передбачалася.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що кредитні договори не містять попереджень щодо валютних ризиків є безпідставними, оскільки умовами договорів передбачені застереження щодо покладення на позичальника обов'язків при здійснення погашення кредитів платежами у валюті кредитів придбати необхідну суму коштів у валюті кредиту за національну валюту в касі банку або на Міжбанківському валютному ринку України чи конвертувати в касі банку чи на Міжбанківському валютному ринку України необхідну суму валюти 1-ї групи класифікатора (долари США чи євро) у валюту кредиту. При здійсненні таких операцій передбачена чинним законодавством України сплата обов'язкових платежів відбувається за рахунок позичальника.

Твердження позивача на недійсність правочинів із-за відсутності графіка платежів до одного з кредитних договорів не заслуговують на увагу, оскільки умовами самих договорів визначено строки погашення кредиту та зазначено, що щомісячне погашення відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості.

Крім того, посилання ОСОБА_4 на те, що при ухваленні судами рішень щодо кредитних договорів згадуються інші розміри FIDR, ніж ті, які названі у листах банку на ім'я позивача є безпідставними, оскільки розмір FIDR впливає лише на правильність визначення суми коштів, необхідних для сплати кожного окремого місяця і відповідно підлягає перевірці у випадку вирішення питання про стягнення цих коштів, а не є умовою недійсності правочину при укладенні договору.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що банком фактично купівля-продаж швейцарських франків на Міжбанківському валютному ринку не здійснювалася не заслуговують на увагу, оскільки кінцевим обов'язком банку було надання кредитів позивачу після конвертації в іншу валюту 1-ї групи класифікатора (долари США чи євро) і видача коштів банком та отримання позичальником за сумою, зменшеною на утриману комісію банку у визначеному тарифами розмірі, що і було здійснено за обома кредитними договорами.

Безпідставними є посилання ОСОБА_4 на те, що у справі відсутні докази наявності заборгованості та правильності її нарахування, оскільки такі докази можуть стосуватися лише підстав виконання договорів, а не їх укладення.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк