АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, з уточненнями, з кінця грудня 1999 року по серпень 2007 року за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4

В обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що з 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. В період спільного проживання у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2000 року сторони змінили місце проживання, почали проживати у квартирі АДРЕСА_4. Під час спільного проживання з ОСОБА_4 сторони мали спільні права та обов'язки, взаємний побут, сімейне господарство, виховували сина. На початку лютого 2007 року спільне сумісне проживання припинилося, ОСОБА_4 переїхав на постійне місце проживання до м. Києва.

Справа № 759/6953/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/342/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по лютий 2007 року.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати та залишити заяву без розгляду.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що з листопада 2014 року в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, однією із позовних вимог якої є встановлення факту проживання сторін з лютого 1997 року по лютий 2012 року. В цей період ними було придбано рухоме і нерухоме майно. Враховуючи наявність вказаної справи, на думку апелянта, судом першої інстанції помилково не було взято до уваги, що існує спір про право, що є безумовною підставою для залишення заяви без розгляду.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, відповідно, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі. В період з 1998 по 02.2007 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. Вказані обставини визнаються учасниками процесу і підтверджуються показами свідків.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 (а.с. 3), 03.07.1998 року у сторін народився син - ОСОБА_5, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №350.

Також встановлено, що 21.12.1999 року було розірвано шлюб ОСОБА_4 з його попередньою дружиною ОСОБА_11. що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.06.2015 року. Від зазначеного шлюбу у ОСОБА_4 також є дитина.

В лютому 2007 року ОСОБА_4 переїхав до м. Києва на постійне місце проживання, ОСОБА_3 від переїзду відмовилася. Сумісне проживання сторін припинилось.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з показань свідків, пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тавважав за можливе встановити факт їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по лютий 2007 року.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 235 ЦПК України визначено порядок розгляду справ окремого провадження.

Так, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так, колегією суддів встановлено, що з листопада 2014 року в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, в якій позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю сторін з лютого 1997 року по лютий 2012 року, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частини машиномісця АДРЕСА_5 в сумі 133 600 грн. та Ѕ частини транспортного засобу - «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 65 000 грн., визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.03.2012 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати право власності за позивачем на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.03.2012 року та визнати право власності за позивачем на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3.

Учасники процесу не заперечували про наявність вказаної цивільної справи в провадженні Оболонського районного суду м. Києва.

Суд першої інстанції не забезпечив повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, не забезпечив участі у розгляді справи усіх заінтересованих осіб, що призвело, враховуючи встановлені колегією суддів обставини, до неправильного вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а тому рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року підлягає скасуванню.

Враховуючи вказані обставини, наявність спору про право, керуючись положеннями ч.6 ст. 235 та ч.4 ст.256 ЦПК України, колегія суддів вважає, що заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_4 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді