У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_11, на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що 10 листопада 2004 року нею було надано грошову позику ОСОБА_9, ОСОБА_5 про що між ними було укладено договір позики, згідно якого останні позичили у позивачки грошову суму у розмірі 2 500 000 грн. За вказаним договором позичальники зобов'язались повернути кошти до 10 листопада 2014 року , однак, взяті на себе зобов'язання не виконали. Згідно умов договору, сторони погодили, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, позичальники передають в заставу позикодавцю 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку на АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_12, ОСОБА_5

Крім того, позивач зазначила про те, що у зв'язку з неповерненням позики у встановлений договором строк, 20 листопада 2014 року позивач звернулась до позичальників з письмовою згодою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк, а також попередила про звернення стягнення на належне їм майно у разі невиконання ними письмової вимоги. У відповідь на вказаний лист позичальники повідомили листом від 20 січня 2015 року, що повернути позичені кошти не мають змоги. Також позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер, після нього залишись спадкоємці першої черги за законом - відповідачі. Так, після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина, і до складу неї увійшли 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, та 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1. Позивачка вказала також і на те, що ОСОБА_12 за життя будинок не ввів в експлуатацію і у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на будинок. З урахуванням зазначеного, позивач звернулась до суду і просила в рахунок погашення боргу ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за договором позики від 10 листопада 2004 року в сумі 2 500 000 грн, - звернути стягнення на предмет іпотеки - 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв. м, загальною площею 408, 7 кв. м, позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2, та 2/3 частини земельної ділянки по по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер 85156042 - шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер 85156042, та 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв. м, загальною площею 408, 7 кв. м, позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В рахунок погашення боргу ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за договором позики від 10 листопада 2004 року в сумі 2 500 000 грн, - звернуто стягнення на предмет іпотеки - 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв. м, загальною площею 408, 7 кв. м, позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2, та 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер 85156042 - шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер 85156042, та 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_11, звернулася із касаційної скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із того, що договір від 10 листопада 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, ОСОБА_5, на підставі якого було заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, не містить всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», був укладений в простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, а тому в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Крім того, апеляційним судом надано оцінку тому, що будинок АДРЕСА_1, житловою площею 111,8 кв. м, загальною площею 408,7 кв. м є новозбудованим та не введеним в експлуатацію.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_11, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І. Мостова