Справа № 452/2412/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" січня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області у режимі відеоконференції із Червоноградським міським судом Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки і піклування Червоноградської міської ради Львівської області, - про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно їхніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 посилаючись на те, що відповідач вже більше трьох років не займається їхнім вихованням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться їх побутом, - загальним розвитком, здоров'ям. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 12.12.2012 року, після розлучення неповнолітні сини залишилися проживати із матір'ю та перебувають на її утриманні. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно здійснює всі турботи по догляду за синами, на ній лежить контроль за вихованням та загальним розвитком, опіка щодо здоров'я дітей, тому позивач звернулася до органу опіки та піклування Червоноградської міської ради з приводу доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та надання відповідного висновку. Виходячи з наведеного через те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач вбачає підстави для позбавлення його батьківських прав.

У судовому засіданні у режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити та наполягали на цьому.

Представник відповідача ОСОБА_3 позову не визнала та звернулася із письмовим запереченням, у якому зазначила, що ОСОБА_4 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як вважає що для цього немає жодних підстав. 30.03.2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Червоноградському міському відділі РАЦС. Рішенням Черновоградського міського суду Львівської області від 01.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний. На підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 08.04.2013 року було постановлено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 аліменти на їх неповнолітніх дітей у розмірі 1200грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Із розрахунку по аліментах, виданого відділом Державної виконавчої служби Самбірського МРУЮ від 21.09.2015 року №09-44/В8/5186 ОСОБА_4 з 29.08.2012 року по 31.08.2015р. відповідно до виконавчого листа №1327/4062/2012, виданого Червоноградським міським судом Львівської області, сплачує аліменти в повному обсязі та станом на 31.08.2015 року заборгованість по аліментах відсутня. ОСОБА_4 дуже любить своїх дітей, дбає про їх нормальний фізичний та духовний розвиток, в жодному випадку не нехтує своїми батьківськими обов'язками, надає матеріальну допомогу, однак в повному обсязі позбавлений можливості робити усе, що належить батькові через створені ОСОБА_1 перешкоди у його спілкуванні з дітьми; вважає, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Червоноградської міської ради Львівської області на виклик до суду не з'явилася, але подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 22.10.2015 року №193 п. 22.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові про позбавлення батьківських прав слід відмовити за недоведеністю виходячи з наступного:

Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб 12.12.2012 року та проживають окремо. Від шлюбу сторони мають синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, котрі фактично проживають із позивачем у м. Червоноград львівської області.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 164 Сімейного кодексу України регламентовано підстави позбавлення батьківських прав, а саме, якщо батьки не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Наведене вище в нормативних актах у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ані з конкретних пояснень позивача та її представника, котрі спростовувались у свою чергу представником відповідача.

Згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 22.10.2015 року №193, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 покладено на думку суду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ствердила, що ОСОБА_4 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як вважає що для цього немає жодних підстав, оскільки дуже любить своїх дітей, дбає про їх нормальний фізичний та духовний розвиток, в жодному випадку не нехтує своїми батьківськими обов'язками, надає матеріальну допомогу, однак в повному обсязі позбавлений можливості робити усе, що належить батькові через створені ОСОБА_1 перешкоди у його спілкуванні з дітьми. Окрім цього судом установлено, що відповідач фактично з неповнолітніми дітьми не проживає, однак, виконує аліментні зобов'язання. Зазначене знайшло своє підтвердження відповідно до розрахунку по аліментах, виданого 21.09.2015 року №09-44/В8/5186 заступником начальника відділу ДВС Самбірського МРУЮ Демко І.М., згідно якого з 29.08.2012 року по 31.08.2015р. відповідно до виконавчого листа №1327/4062/2012, виданого Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - заборгованість по аліментах відсутня.

Участь відповідача в матеріальному утриманні синів, а саме здійснення ним аліментних зобов'язань не може свідчити про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей.

Тому, аналізуючи наведене, виходячи з інтересів дітей, суд приходить до висновку, що слід відмовити у позові про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його неповнолітніх синів, оскільки на час розгляду справи установлено, що ОСОБА_4 не втратив інтересу до дітей, має бажання та можливості утримувати та виховувати синів, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дітей, суд вважає, що є недоцільним позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав стосовно синів ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при відмові у задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення.

Суддя