У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Максимчук З.М., Хилевича С.В.,

Секретар судових засідань Шептицька С.С.

З участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/89-07/1080 від 19.06.2008 року станом на 18 травня 2015 року в сумі: 103797, 12 доларів США, та 24231, 94 гривні, а саме: 98920, 21 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 4876, 91 доларів США - заборгованість за нарахованими відсотками; 14390, 10 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9841, 84 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір в сумі 3654, 00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що банком не було надано доказу того, що позичальник ОСОБА_2 отримував грошові кошти відповідно до кредитного договору №014/89-07/1080.

Вважає помилковим проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором як в частині заборгованості за тілом кредиту, так і за відсотками за користування кредитом.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно взято за доказ, що підтверджує отримання ним грошових коштів, копію меморіального ордеру та копію листа на ім'я Голови Національного банку України. З наданого суду ордеру вбачається, що і платником так і одержувачем коштів є ОСОБА_2. Крім того, даний ордер не містить інформації яка б підтверджувала підписання його з обох сторін.

Вважає, що розрахунок пені повинен бути розрахований в гривні, а не переведений з іноземної валюти у гривню.

З даних підстав просить оскаржуване рішення Радивилівського районного суду від 15 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу представник банку посилався на законність та обґрунтованість рішення суду та необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення Радивилівського районного суду від 15 грудня 2015 року залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про її відхилення з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 18 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Генеральну Кредитну Угоду №014/52/1010, за якою банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит в порядку і на умовах визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди, які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожен день протягом дії цієї угоди з наданими в її рамках кредитами не повинен перевищувати 60000 дол. США. Термін дії угоди до 17.09.2013 року. Розмір відсоткової ставки становить 13% річних, при оформлені кожного кредитного договору в рамках дії угоди, розмір відсоткової ставки може змінюватись в залежності від умов та тарифів, що діятимуть на момент видачі кожного кредиту (а.с.6-7).

Видача кредиту забезпечувалася Договором поруки №014/52/1010-п від 18 вересня 2006 року, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем ОСОБА_4. Відповідно до договору поруки ОСОБА_4, як поручитель зобов'язалася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_2 у випадку невиконання ним умов Генеральної кредитної угоди №014/50/1010 від 18.09.2006 року, включаючи сплату кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором в повному обсязі цих зобов'язань (а.с.29-30).

19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (який є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль») та ОСОБА_2 уклали Договір про внесення змін до Генеральної кредитної угоди №014/52/1010 від 18.09.2006 року, відповідно до якого погодили загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожен день протягом дії цієї угоди в межах 210000 доларів США і визначили термін дії даної угоди до 19.06.2018 року (а.с.8).

19 червня 2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір №014/89-07/1080 (Додаток №2 до Генеральної кредитної угоди №014/52/1010 від 18.09.2006 року), відповідно до якого банк надає позичальнику кошти в розмірі 160000 доларів США із сплатою 14,75 % річних, строком до 18.06.2018 року та з погашенням відповідно до Графіка погашення (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п.2.1 ст.2 Кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі (а.с.11-14)

08 жовтня 2009 року сторони уклали Договір про внесення змін до Генеральної Кредитної Угоди №014/52/1010 від 18 вересня 2006 року, якою внесли зміни до п.2.5 ст.2 Генеральної кредитної угоди. А саме відповідно до п.2.5 забезпеченням даної угоди є:. квартира АДРЕСА_2; приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_3; приміщення будівлі ресторану та земельна ділянка в АДРЕСА_1; фургон-С марки «Фіат Дукато» та порука ОСОБА_4 (а.с.9).

30 квітня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду до Генеральної кредитної угоди, якою внесли зміни до п.2.3 ст.2 Генеральної кредитної угоди, збільшили загальний розмір усіх позик, що підлягають погашенню, на кожен день протягом дії цієї угоди до 215217,73 дол. США. Доповнили ст.10 Генеральної кредитної угоди, якою передбачили право банку в односторонньому порядку збільшити відсоткову ставку за користування кредитом при невиконанні позичальником зобов'язань по кредитному договору (а.с.10).

Сторони з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України неодноразово вносили зміни до укладеного Кредитного договору №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року шляхом укладення додаткових угод.

08 жовтня 2008 року Додатковою угодою №014/89-07/1080/2 до Кредитного договору №014/89-07/1080 від 19.06.2008 року, Додаток №2 до Генеральної кредитної угоди, було досягнуто згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та викладено в новій редакції ст.3, ст.5, ст.6 Договору «Умови надання та забезпечення», «Позичальник зобов'язується» та «Кредитор має право». Також даною додатковою угодою змінено Графік погашення кредиту (а.с.15-19).

09 жовтня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду №014/89-07/1080/3 до Кредитного договору і Генеральної кредитної угоди, якою банком відповідачу ОСОБА_2, як позичальнику, тимчасово на період з 30.09.2009 року до 28.02.2010 року були надані кредитні канікули та змінено Графік погашення заборгованості по кредитному договору (а.с.20-24).

30 квітня 2010 року Додатковою угодою №014/89-07/1080/4 сторони домовилися про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту і тимчасово відповідачу ОСОБА_2 було надано кредитні канікули на період з 30.04.2010 року по 30.09.2010 року та змінено Графік погашення заборгованості по кредитному договору (а.с.25-28).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за умовами Кредитного договором №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року (зі змінами від 08.10.2008 року, 09.10.2009 року, 30.04.2010 року) належним чином не виконав, у нього виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням кредитної заборгованості за вказаним договором станом на 18 травня 2015 року розмір заборгованості по кредиту становить 104969,41 доларів США (а.с.32-38).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором, в результаті чого утворилась заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення.

Посилання відповідача на те, що ні меморіальний ордер ні його лист на ім'я Голови Національного банку України, не є належним доказом отримання грошових коштів, не заслуговує на увагу, оскільки як видно з копії вказаного листа, який власноручно ОСОБА_2 підписаний, він у 2008 році на основі Генеральної угоди отримав кредит у розмірі 160000 доларів США. (а.с.92). Також, як видно з матеріалів справи до Кредитного договору №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року неодноразово вносились зміни, вони є чинними і сторонами не оспорювалися. Крім того, з 2008 року по 25.12.2014 року ОСОБА_2 здійснював виплати по кредиту, і за цей період жодних претензій до банку стосовно неотримання коштів не пред'являв.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договору поруки поручитель і боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

За умовами договору поруки № 014/52/1010-п від 18 вересня 2006 року поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов"язання перед кредитором відповідати по зобов"язаннях боржника, які виникають з умов Генеральної кредитної угоди № 014/52/1010 від 16 вересня 2006 року та усіх додаткових угод до неї (кредитних договорів), які укладені та/або можуть бути укладені до закінчення строку її дії.

15 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була надіслана вимога про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору (а.с.39-41), яку відповідачі отримали 17 квітня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В добровільному порядку дану заборгованість відповідач ОСОБА_2, як позичальник та і відповідач ОСОБА_4, як поручитель не погасили, а тому вказана заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК.

Відповідно до положень статей 192, 533 ЦК України та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд має установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Судом встановлено,що позивач має банківську ліцензію №10 зареєстровану Національним Банком України від 17.03.1992 року та дозвіл №20-5 від 17.07.2009 року на право здійснення операцій, визначених ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.93-96).

Оскільки на момент укладення кредитного договору у позивача була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті - доларах США, то і сума боргу за кредитним договором підлягає визначенню в доларах США. Разом з тим, положення ст.192, ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції перевірив усі докази, які навели сторони у підтвердження своїх вимог та заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог ПАТ«Райффайзен Банк Аваль».

На підставі наведено, керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року залишити без зміни.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: З.М. Максимчук

С.В. Хилевич