Справа № 750/8571/15-ц Провадження № 22-ц/795/112/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коверзнев В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання права на приватизацію кімнати в гуртожитку, зобовязання вчинити певні дії,

треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна лікарня»,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання права на приватизацію кімнати в гуртожитку.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не вірно досліджені матеріали справи та зроблені безпідставні висновки. Апелянт вважає, що оскільки він працює водієм автотранспортних засобів ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини та катастроф» Чернігівської обласної ради, тому висновок суду, що він не перебуває у трудових відносинах із Чернігівською обласною лікарнею зроблений безпідставно. Апелянт вважає, що він законно проживає в гуртожитку та має право на приватизацію житла.

Також апелянт вважає, що судом незаконно було розглянуто справу без його участі, в результаті чого він не міг належним чином захистити свої права, скористатись допомогою фахівця у галузі права, подати необхідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивач у трудових відносинах з Чернігівською обласною лікарнею не перебуває; спільне рішення адміністрації обласної лікарні та її профспілкового комітету про надання позивачеві жилої площі в гуртожитку не ухвалювалося, а спеціальний ордер на його вселення не видавався, позивачу та членам його сімї надавався дозвіл лише на тимчасове проживання в гуртожитку.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено, що в січні 2009 року позивач вселився в квартиру АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_6 і дочкою ОСОБА_7.

На момент вселення позивача в спірну квартиру дружина позивача працювала в прокуратурі Чернігівської області. Вказана квартира була надана дружині позивача з сімєю в тимчасове користування на підставі домовленості між головним лікарем Чернігівської обласної лікарні та першим заступником прокурора Чернігівської області (а.с.60, 63).

На теперішній час в квартирі зареєстрований лише позивач.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 31 липня 1974 року №398 вказана квартира передана Чернігівській обласній лікарні для використання в якості гуртожитку для лікарів-інтернів (а.с.37-42)

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу Української РСР (далі - Кодекс) гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

ОСОБА_8 не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до закону; приймають рішення щодо надання відповідним житловим комплексам статусу «гуртожиток» і одночасно про надання дозволу на приватизацію жилих і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Зазначене положення відображене також у п. 15 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Зі змісту ст.ст.127, 128, 129 ЖК України, п.п.9, 10 Примірного положення про гуртожитки (діяла до 12 серпня 2015 року) випливає, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

У матеріалах справи відсутні дані про прийняття компетентними органами, передбаченими наведеними вище нормами матеріального права, спільного рішення про надання відповідачу житла у гуртожитку.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині перебування в трудових відносинах з Чернігівською обласною лікарнею, на увагу не заслуговує, оскільки позивач не працює в даній установі і це підтверджується довідкою з місця роботи позивача ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини та катастроф», тобто вселення відповідача в гуртожиток відбулося всупереч встановленим нормами матеріального права порядку.

Позивачу було надано дозвіл на тимчасове користування кімнатою в гуртожитку, а отже на нього не поширюється право на приватизацію спірною кімнатою.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Інші доводи, щодо розгляду справи у відсутність позивача також не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 був повідомлений про час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: