АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 674/916/14-ц
Провадження № 22-ц/792/31/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар : Гриньова А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку ст. 197 ЦПК України цивільну справу № 674/916/14-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду від 18 вересня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі відділення ПАТ "Комерційний банк "Надра" Хмельницьке РУ до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ "Комерційний банк "Надра", звертаючись до суду з позовом, вказувало, що 14 червня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №14/06/2007/840-К/126 на суму 45500 доларів США, з кінцевим строком повернення 11 червня 2027 року, зі сплатою за користування кредитом 12,99% відсотків річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 червня 2007 року між ОСОБА_5 і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки. Також 14 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки, відповідно до якого поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Згідно договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Свої зобов'язання банк виконав в повному об'ємі. Однак, позичальник належним чином не виконав свої зобов'язання. У зв'язку з цим станом на 16 травня 2014 року виникла заборгованість, в розмірі 70546,67 доларів США (829289,79 грн.) і складається з : заборгованість по тілу кредиту 44490,72 доларів США (522997 грн. 04 коп.), - заборгованість по відсоткам 18653,27 доларів США (219272 грн. 81 коп.), - пеня - 2852,68 доларів США (33533 грн. 81 коп.), штраф згідно п.5.2. складає - 4 550,00 доларів США (53486 грн. 13 коп.) Позивач вказував, що ні позичальник, ні поручителі не виконують обов'язку щодо сплати заборгованості. Тому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 18 вересня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний Банк _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Артемчук В.М. провадження № 22-ц/792/31/16

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 19, 27

«Надра» (заборгованість за кредитним договором № 14/06/2007/840-К/126 від 14 червня 2007 року, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 42893,44 доларів США (що еквівалентно курсу валюти НБУ -504220,97 грн.), заборгованості за відсотками в розмірі 10105,48 доларів США (що еквівалентно курсу валюти НБУ-118791,94 грн.), пені за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 10000 (десять тисяч ) грн., а також судовий збір в розмірі 2789,10 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі, стягнути з відповідачів сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що вирішуючи спір суд не в повній мірі дослідив матеріали справи і не перевірив факт переривання позичальником строку позовної давності та, відповідно, не застосував положення ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України. Також апелянт вважає, що відмовивши в солідарному стягненні заборгованості також і з поручителів, суд невірно перевірив письмові докази, порушив вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України та не застосував положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 3 і п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що 14 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (на даний час перейменовано в публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 14/06/2007/840-К/126, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в загальному розмірі 45500 доларів США, з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 13 червня 2007 року, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру. Кредит наданий терміном на двадцять років з кінцевим поверненням - 11 червня 2027 року і сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,99 % річних. Погашення кредиту у вигляді заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником банку щомісячних платежів до 5 числа кожного місяця в сумі 540 доларів США. В разі якщо позичальник не вніс черговий платіж в строк, визначений договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, штрафних санкцій. У разі прострочення позичальником строку мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки (п.п. 1.1, 1.2. 1.4, 3.3.2. 3.3.3, 4.2.4, 5.1 договору).

В цей же день 14 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (на даний час перейменовано в публічне акціонерне товариство КБ «Надра») та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з кожним окремо було укладено окремі договора поруки, за умовами яких ОСОБА_4 і ОСОБА_5 поручились перед банком за виконання ОСОБА_3 грошового зобов'язання за кредитним договором № 14/06/2007/840-К/126 від 14 червня 2007 року. Сторони визначили, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі по кредитному договору, в тому числі повернути до 11 червня 2027 року кредит в сумі 45500 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 11,02% річних, сплатити інші платежі по договору, можливі штрафні санкції. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань за кредитним договором, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав та видав відповідачу кредит в розмірі 45500 доларів США.

Однак ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, сплачував щомісячні внески на погашення кредиту в неповному розмірі, внаслідок чого в нього на станом на 16 травня 2014 року, а саме на цю дату позивач в позовній заяві визначав розмір заборгованості, виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договорі від 14 червня 2007 року, яка за висновком проведеної в суді першої інстанції судово-економічної експертизи складає 63144,03 доларів США, що еквівалентно 742270 грн. 32 коп. та 32422 грн. 97 коп.: з яких 44490,68 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 18412,54 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 240,81 долари США - поточні внески по кредиту, 5059 грн. 24 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту, 27363 грн. 73 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договорами поруки, висновком судово-економічної експертизи та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 цього ж Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Врахувавши наведене, обставини справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність заборгованості по кредитному договору, яка підлягає стягненню.

Однак, при цьому, задовольнивши позов частково і стягнувши з позичальника на користь банку заборгованість по кредитному договору в межах строків позовної давності на підставі ст.ст. 256-267 Цивільного кодексу України, суд порушив норми матеріального права та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи.

Так у відповідності до ст. ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи, висновку судово-економічної експертизи, позичальник ОСОБА_3 в період з 2007 по 2014 рік здійснював погашення кредитної заборгованості шляхом внесення відповідних платежів в різних сумах. Так, в 2007 році він щомісячно вніс сім платежів, в 2008 році- 12 платежів, в 2009 році - 8 платежів, в 2010 році сім платежів, в 2011 році- 8 платежів, в 2012 році - 11 платежів, в 2013 році - 11 платежів та останній платіж позичальником було внесено в січні 2014 року.

Таким чином кожним платежем для погашення заборгованості по кредиту позичальник вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та обов'язку виконувати умови кредитного договору щодо повернення отриманих кредитних коштів.

Оскільки останній платіж був здійснений 21 січня 2014 року, то саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, а позов банком до суду був поданий 25 червня 2014 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а висновки суду першої інстанції про застосування строку давності не відповідають обставинам справи і нормам цивільного законодавства.

При цьому у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як слідує з матеріалів справи, загальна заборгованість за кредитним договором станом на 16 травня 2014 року, яка визначена висновком судово-економічної експертизи, складає 63144,03 доларів США, що еквівалентно 742270 грн. 32 коп., а розмір пені за тим же висновком експерта складає 32422 грн. 97 коп.

Отже розмір пені набагато менший ніж розмір заборгованості по кредитному договору, а основною умовою зменшення розміру неустойки саме і є та обставина, що розмір пені значно перевищує розмір збитків.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), прийнятою за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Тому підстави для зменшення розміру неустойки у відповідності до вимог ст. 551 Цивільного кодексу України відсутні.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню вся заборгованість за кредитним договором станом на 16 травня 2014 року, яка визначена висновком судово-економічної експертизи в сумі 63144,03 доларів США, що еквівалентно 742270 грн. 32 коп. та 32422 грн. 97 коп.: з яких 44490,68 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 18412,54 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 240,81 долари США - поточні внески по кредиту, 32422 грн. 97 коп. - пеня.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову до поручителів, суд першої інстанції виходив з того договір поруки припинився, оскільки несплата чергового платежу ОСОБА_3 була допущена, починаючи з 1 січня 2009 року та саме протягом шести місяців з цієї дати в позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя і таку вимогу банк поручителям не направляв. Також суд першої інстанції в рішенні вказав, що 15 червня 2007 року день настання строку виконання основного зобов'язання, отже, у разі несплати позичальником чергового платежу кредитор може звернутись до поручителів з вимогою погасити заборгованість по кредитному договору в період 15 червня 2007 року по 15 червня 2008 року, а оскільки така вимога не була пред'явлена, то договір поруки припинився.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна через неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з договорів поруки, дія цих договорів закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, тобто в договорах поруки на встановлено строк його закінчення ст. 251 Цивільного кодексу України.

Основне зобов'язання за кредитним договором має бути виконане позичальником 11 червня 2027 року, тобто згідно до ст. 559 Цивільного кодексу України саме з цього часу у позивача виникало право протягом шести місяців пред'явити вимогу до поручителів в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань.

В зв'язку з цим висновок суду першої інстанції, що строк виконання основного зобов'язання настав 15 червня 2007 року, на другий день після укладення кредитного договору та банк протягом року мав право пред'явити вимогу до поручителів, не відповідає умовам кредитного договору та договорів поруки, нормам чинного законодавства, оскільки строк настання основного зобов'язання встановлений кредитним договором.

Також саме по собі порушення позичальником умов кредитного договору щодо погашення заборгованості по кредитному договору не обумовлює обов'язок чи право банку виключно протягом шести місяців звернутись з вимогою до поручителів з моменту такого порушення, так як знову ж таки строк виконання основного зобов'язання - 11 червня 2027 року.

У випадку якби банк змінив строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення вимоги поручителям та позичальнику про дострокове повернення кредитних коштів, то шестимісячний строк мав би рахуватись з моменту встановлення банком нового строку виконання такого зобов'язання.

Претензія банком поручителям була направлена в травні 2014 року, а з позовом банк звернувся в червні 2014 року.

З врахуванням викладеного висновки суду про припинення договорів поруки на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.

В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись зобов'язання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з договорів поруки, поручителі зобов'язались відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі по кредитному договору, в тому числі сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 11,02% річних, а в кредитному договорі розмір відсотків за користування кредитом встановлений 12,99 % річних.

Поручитель ОСОБА_4 в своєму запереченні на позовну заяву зазначила, що поручителі брали на себе зобов'язання відповідати по кредитному договору з процентною ставкою за користування кредитними коштами в сумі 11,02%, з невідомих поручителям причин банк та позичальник збільшили відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 12,99%, згоди поручителів на збільшення відсоткової ставки банком отримано не було.

В судове засіданні суду першої інстанції представник позивача жодного разу не прибув, суд виносив ухвалу про обов'язкову явку представника позивача в судове засідання, однак представник позивача в судове засідання так і не з'явився.

В судове засідання апеляційного суду представника позивач теж не прибув.

Апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку направив до позивача письмовий запит про надання письмових пояснень з приводу розбіжностей розміру процентної ставки в кредитному договорі та договорах поруки. Відповіді на вказаний запит надано не було.

З позовом до суду про тлумачення правочину сторони не звертались.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір.

За таких обставин з врахування наявних в справі доказів, змісту кредитного договору та договорів поруки колегія суддів вважає, що поручителі за кредитним договором взяли на себе зобов'язання відповідати по кредитному договору з процентною ставкою за користування кредитними коштами в сумі 11,02%, тобто частково, а не в повному обсязі за відсотковою ставкою 12,99%.

Однак банком не надано до суду належного і обґрунтованого розрахунку заборгованості з врахуванням відсоткової ставки 11,02% річних

В зв'язку з неможливістю самостійно визначити розмір заборгованості по кредитному договору, оскільки в силу специфіки розрахунку заборгованості по кредитним договорам для цього потрібні спеціальні знання, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України направив позивачу відповідний запит щодо надання нового розрахунку заборгованості по кредиту з врахуванням обставин справи та доводів апеляційної скарги. Однак позивач іншого розрахунку заборгованості не надав.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано достеменних та переконливих доказів розміру заборгованості позичальника і поручителів по кредитному договору з розрахунку розміру відсоткової ставки 11,02% річних, а в задоволенні позову до поручителів слід відмовити внаслідок недоведеності таких вимог позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість по кредитному договору в сумі 63144,03 доларів США, що еквівалентно 742 270 грн. 32 коп. та 32 422 грн. 97 коп.: з яких 44490,68 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 18412,54 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 240,81 долари США - поточні внески по кредиту, 32422 грн. 97 коп. пеня.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови в стягненні штрафу слід відхилити.

У відповідності до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9. 4.3.10 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту за кожний випадок.

Проте доказів порушення позичальником саме цих пунктів кредитного договору банком до суду надано не було, не встановлені такі й судом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в сумі 13683 грн. 27 коп.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При поданні позовної заяви в червні 2014 року позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3654 грн., отже при подачі апеляційної скарги судовий збір підлягав сплаті в розмірі 110 відсотків саме від суми 3654 грн., що складає 4019 грн. 40 коп.

Таким чином у відповідності до чинного законодавства з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7673 грн. 40 коп. (3654 грн. за подання позовної заяви + 4019 грн.40 коп. за подання апеляційної скарги), а надміру сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернутий позивачу за його клопотанням ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду від 18 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення :

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»» заборгованість за кредитним договором № 14/06/2007/840-К/126 від 14 червня 2007 року в сумі 63144,03 доларів США, що еквівалентно 742 270 грн. 32 коп. та 32 422 грн. 97 коп.: з яких 44490,68 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 18412,54 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 240,81 долари США - поточні внески по кредиту, 32422 грн. 97 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»» судовий збір в розмірі 7673 грн. 40 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко