АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рубан С.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року,

встановила:

25.06.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ( далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») заборгованість у розмірі 6456,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.08.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Volkswagen Passat,реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням, та забезпеченого транспортного засобу Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.12.2012 року №АВ9244721.

29.08.2013 р. він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

20.05.2015 р. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало йому суму страхового відшкодування в розмірі 13 154,01 грн. та пеню в розмірі 4 342,62 грн.

Оскільки суму страхового відшкодування було виплачено з порушенням строку, передбаченого ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідності до ст. 625 ЦК України просив стягнути 3% річних та суму інфляційних втрат за період з 26.05.2014 р. по 19.05.2015 р. в розмірі 6 456,80 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просить її відхилити,а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свої доводи мотивує тим, що позивач не є страхувальником, а є потерпілою особою, а тому вимоги щодо сплати збитків від інфляції та 3% річних є необґрунтованими та безпідставними.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.08.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням, та забезпеченого транспортного засобу Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.12.2012 року №АВ9244721.

29.08.2013 р. він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

20.05.2015 р. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало йому суму страхового відшкодування в розмірі 13 154,01 грн. та пеню в розмірі 4 342,62 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у виплаті відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів.

Частиною 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, за наявності документів, зазначених в ст. 35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимоги заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснити його.

Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-126цс14).

Встановивши, що страховиком порушені строки виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних.

За таких підстав ухвалене по справі судове рішення без змін залишатись не може.

Відповідного до наданого суду розрахунку, 3% річних за період з 26.05.2014 р. по 19.05.2015 р. від розміру страхового відшкодування становить 388,14 грн., а інфляційна складова - 6094,98 грн., всього 6483,12 грн.

З урахуванням розміру заявлених позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення 6 456,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн. (243,60 + 267,96 грн.)

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №12, від ОСОБА_4 ТОВ «ЮК «Справедливість» прийнято 1000 грн. за надану правову допомогу.

Доказів того, що вказані витрати були понесені саме позивачем та у зв'язку з наданням йому правової допомоги, пов'язаною з розглядом даної справи, адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права матеріали справи не містять.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат та трьох процентів річних в розмірі 6456,80 грн. (шість тисяч чотириста п'ятдесят шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн. ( п'ятсот одинадцять гривень п'ятдесят шість копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/1157/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.