АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/178/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/364/К/16 Охнач О.В
Категорія № 5 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: відповідача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Андріївська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні майном, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном. В обґрунтування позову зазначили, що домоволодіння на території якого знаходиться 1/2 частка колодязя, належить їм на праві приватної власності, знаходиться по АДРЕСА_1 та розташоване поряд з домоволодінням відповідача, що знаходиться по АДРЕСА_2 і на якому знаходиться відповідно 1/2 частина цього колодязя. Так, ОСОБА_2 на протязі більше ніж півтора року, самовільно встановив стаціонарний бетонний паркан між їхніми домоволодіннями, внаслідок чого вони не мають змоги користуватися належною їм 1/2 частиною колодязя, в також не можуть приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться належне їм домоволодіння. Просили суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні 1/2 частиною колодязя, який належить їм на праві приватної власності та знаходиться по АДРЕСА_1, а саме: зняти бетонну стаціонарну секційну загорожу, встановлену відповідачем та перенести її на межу відведену рішенням сесії Андріївської сільської рада Широківського району Дніпропетровської області від 12 грудня 2014 року, розділивши земельну ділянку порівну.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовлено повністю та зазначено, що судові витрати відшкодуванню позивачам не підлягають.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ставлять питання про скасування рішення суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважають, що суд не врахував той факт, що встановлена відповідачем бетонна огорожа, розміщена не рівно між земельними ділянками, які перебувають у їх користуванні та ділять колодязь, що є у їх спільній частковій власності порівну, а знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 та загороджує собою колодязь, чим перешкоджає позивачам у вільному доступі до об'єкту власності.

В запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просять відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, є власником 1/2 частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай Б 1/2 частини, сарай Ж, погріб Є, вбиральня З, № 1-огорожа, 1-замощення, 11-колодязь, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 12-14, 72).

Позивач ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, є власником 1/2 частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай Б 1/2 частина, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Згідно рішення Андріївської сільської ради від 05.09.2007 року № 51, на підставі заяви ОСОБА_5, зареєстровано самовільно-збудовану споруду: а1 - прибудова та а4 - веранда в складі домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на будівлю, відповідачу ОСОБА_2, на підставі рішення Андріївської сільської ради від 24.05.2002 року № 22, належить 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_4, з господарськими будівлями, а також на підставі рішення Андріївської сільської ради від 24.05.2002 року № 23 належать самовільно збудовані: гараж Б та сарай В (а.с. 49, 50).

Рішенням Андріївської сільської ради від 09.06.2004 року № 120-16/ХХІУ, відповідачу ОСОБА_6 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,23 га для обслуговування житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 51).

Згідно протоколу засідання постійної комісії з аграрних питань земельної реформи та охорони навколишнього середовища від 18.11.2013 року та акту обстеження земельної ділянки від 18.11.2013 року, розміри земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2, відповідають погосподарському обліку. Між садибами знаходиться земельна ділянка, яка забезпечує доступ до спільного колодязя та не закріплена до жодного домогосподарства сторін. Винесено попередження про те, що ОСОБА_4 забороняється привласнювати та забудовувати земельну ділянку, яка є спором між нею та ОСОБА_2 та забезпечує доступ до спільного колодязя (а.с. 20-22).

Як вбачається з рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 12.12.2014 року № 313-49/УІ, на підставі заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було вирішено внести зміни до рішення сесії сільської ради від 24.02.2012 року № 101-17/УІ та в п. 1 змінити на наступне: «Надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,265 га., з яких 0,25 га. - для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд, 0,115 га. - для ведення особистого селянського господарства. Площа збільшена згідно поданої заяви за рахунок земель загального користування. Також в п. 2 зазначено - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернутися у відповідну організацію для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с. 23, 24).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачів не виникло право власності на земельну ділянку, право постійного користування або право оренди щодо земельної ділянки між їх та відповідача домоволодіннями, де знаходиться колодязь і яка перебуває в комунальній власності, а також позивачами не доведено факт порушення їх прав, а саме, що відповідачем встановлено паркан на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні чи власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України (надалі - ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виникло право власності, право постійного користування або право оренди на земельну ділянку, розташовану між їх домоволодінням та домоволодінням відповідача ОСОБА_2, де знаходиться колодязь, оскільки, як вбачається з протоколу засідання постійної комісії з аграрних питань земельної реформи та охорони навколишнього середовища від 18.11.2013 року та акту обстеження земельної ділянки від 18.11.2013 року, вказана земельна ділянка не закріплена до жодного домогосподарства сторін, перебуває у комунальній власності сільської ради та сторонам заборонено використовувати та забудовувати спірну земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі заяви позивача ОСОБА_7 щодо надання їй половини спірної земельної ділянки, де розташований колодязь, рішенням сесії Андріївської сільської ради від 12.12.2014 року їй виділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначеним рішенням сільської ради тільки наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,265 га., з яких 0,25 га. - для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд, 0,115 га. - для ведення особистого селянського господарства.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що встановлена відповідачем бетонна огорожа, розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні ОСОБА_4 та загороджує собою колодязь, оскільки позивачами не надано доказів державної реєстрації права власності або постійного користування на спірну земельну ділянку, а тому колегія вважає вірним висновок суду про те, що позивачами не доведено факт порушення їх прав.

Крім того, як вбачається з рішення суду, позивачі не оспорювали, що доступ до колодязя відкритий і вони можуть вільно ходити до колодязя як через прохід в паркані, так і через ворота, а відповідач, в свою чергу, не забороняє їм проходити до колодязя.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, на думку колегії, в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: