Справа № 445/395/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2016 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В.М.

при секретарі - Захарчук Н.Я.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 за перевісним позовом ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судув м. Золочеві Львівської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, третьої особи служби у справах дітей Золочівської РДА Львівської області про визнання права на користування жилим приміщенням, вселення в будинок і встановлення порядку користування будинком,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просить визнати ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У даному будинку з 18.10.2001 року зареєстрована також відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (син відповідачки), які були вселені туди як члени сім'ї позивача, а саме як дружина та син брата позивачки. Відповідачі у спірній квартирі не проживають з 05.10.2011 року, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму.

Позивачка, вважаючи, що вона має право самостійно розпоряджатися будинком, який належить їй на праві власності, у тому числі визначати осіб, які зареєстровані у ньому, звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання за ними права на користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1, встановлення порядку користування вказаним приміщенням.

Вимоги за зустрічним позовом позивач обґрунтовує тим, що за час подружнього життя із ОСОБА_6 (2002?2011) ОСОБА_2 приймала значну фінансову та особисту участь у будівництві житлового будинку під АДРЕСА_1 За спільною домовленістю між відповідачами та сім'єю ОСОБА_2 частина будинковолодіння АДРЕСА_1 повинна була перейти в користування ОСОБА_2 після завершення його будівництва.

З вказаної квартири ОСОБА_2 та її неповнолітній син змушені були тимчасово виселитися у зв'язку з вселенням у спірний будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а згодом через те, що відповідачі переконали її у неможливості проживання разом із дитиною у будинку, будівництво якого не завершене.

Представники позивача за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 відповідачі за зустрічним позовом просять первісний позов задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечують, вважаючи його безпідставним та таким, що не базується на фактичних обставинах справи.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову заперечила і пояснила, що не проживала у спірному будинку з об'єктивних причин. Внаслідок обману з боку відповідачів за зустрічним позовом. Первісний позов просить задоволити і дала пояснення аналогічні тим, які викладені у зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Золочівської РДА Львівської області Рибка А.М. первісний позов та зустрічний позов підтримав частково, заперечив лише проти виселення дитини.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 є єдиним власником будівлі бару, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.07.2006 року, виданим Золочівською районною державною адміністрацією.

У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним."

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У будівлі за адресою АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 були співмешканцями позивача ОСОБА_3 і проживали там з 2000 року. Підставою проживання у вказаному будинку було укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який у 2011 року було розірвано на підставі рішення Золочівського районного суду від 05 жовтня 2011 року у справі №2-574/11.

Після розірвання шлюбу (з кінця 2012 року) відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає, що підтверджується Актами перевірки паспортного режиму від 21.11.2012 року, 15.02.2013 року, 10.04.2013 року, 15.07.2013 року, 29.10.2013 року, 12.03.2014 року, 26.06.2014 року, 17.09.2014 року, 10.12.2014 року.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не пред'явила суду жодних доказів, які підтверджували наявність тих обставин, на які вона посилається у позові, а саме: наявності домовленості між позивачем та відповідачами договору про те, що після завершення будівництва будинку АДРЕСА_1 частина цього будинку перейде у користування ОСОБА_2 Посилання позивачки на неможливість проживання із дитиною у спірному будинку у зв'язку з його будівництвом спростовується фактом їх проживання у цьому ж будинку з 2002 по 2012 роки. Поза тим, ОСОБА_2 втратила статус члена сім'ї власника спірного будинку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин більше одного року не проживає у будинку під АДРЕСА_1, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у спірному будинку, який належить на праві власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Оскільки позивач за зустрічним позовом не довів у судовому засіданні та не надав суду належних доказів тим фактам, на які він посилається, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 9, 64, 72,150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 319, 383, 405 ч.2 Цивільного кодексу України, -

вирішив:

первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання

особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, третьої особи служби у справах дітей Золочівської РДА Львівської області про визнання права на користування жилим приміщенням, вселення в будинок і встановлення порядку користування будинком, -відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 понесених судових витрат в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської обалсті на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Сивак