У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених бюджетних коштів,

в с т а н о в и в:
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплачених бюджетних коштів.

Не погоджуючись з даним рішенням представник Управління звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року у справі за позовом УПСЗН Деснянської районної у м.Чернігові ради до ОСОБА_1 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги управління в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї при зверненні повідомили Управлінню недостовірну інформацію про неотримання ними соціальних виплат, що істотно вплинуло на призначення щомісячної адресної допомоги та фактично призвело до недобросовісного набуття даних коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна адресна допомога надається особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а грошова компенсація за піднайом житла що передбачена Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26 червня 2013 року №450, мають різну правову природу. Суд зазначив, що лист Міністерства соціальної політики України не є нормативним актом та не являється підставою для припинення щомісячної адресної допомоги, інших підстав припинення виплати адресної допомоги позивачем не надано.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради як особа, яка переміщується із тимчасово-окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 23 жовтня 2014 року.

Рішенням про призначення допомог переміщеним особам на проживання від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 була призначена допомога в розмірі 2652 грн. на сім`ю (а.с.7).

Міністерством соціальної політики України 22 січня 2015 року було направлено на адресу структурних підрозділів соціального захисту населення обласних та Київської міської державних адміністрацій листа №684/о/14-15/5 про організацію роботи забезпечення соціального захисту сімей військовослужбовців, в якому зазначалося, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житловим приміщенням та не отримує виплат на зазначені цілі.

Управлінням 19 лютого 2015 року позивачу було надіслано повідомлення №05-06/23 про обсяг надміру сплачених коштів та строки їх повернення, відповідно до якого позивач повинен був повернути 7896 грн. 77 коп. у вигляді виплаченої допомоги особам для покриття витрат на проживання, у тому числі витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.5).

Відповідно додатку №1 до довідки №70/9/32 військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2015 року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 отримують компенсацію за піднайом житла з 10 липня 2014 року, в цій же довідці зазначено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 житловими приміщеннями не забезпечувалися (а.с.6).

Розпорядженням № 05-15/365 від 06 лютого 2015 року було вирішено припинити виплату допомоги з 01 лютого 2015 року та здійснити розрахунок надміру виплачених бюджетних коштів за період з 23 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року (а.с.5).

Грошова компенсація за піднайом житлового приміщення виплачується: особам офіцерського складу у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло; курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, у разі ненадання їм жилої площі в сімейних гуртожитках, відсутності таких гуртожитків та жилого приміщення за місцем проходження ними військової служби (навчання).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів, задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року скасовано, а провадження у справі закрите на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.3-4).

У зв`язку з цим позивач звернувся з даним цивільним позовом.

За змістом ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки перерахунок адресної соціальної допомоги відповідачу, як переміщеній особі здійснено позивачем на підставі листа Міністерства соціальної політики України, який був виданий значно пізніше, ніж така допомога відповідачу призначена, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідач є недобросовісним набувачем через надання ним неправдивої інформації про неотримання соціальних виплат.

Крім того, вказаний лист не є нормативним актом та не є підставою для припинення щомісячної адресної допомоги, якщо це передбачено законодавством, про що і зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції призначається відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Згідно з п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 кошти для надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, виділені Міністерству соціальної політики, а міністерство фінансів зобов`язане здійснити зазначені видатки за рахунок резервного фонду державного бюджету.

Грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення, що передбачена п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачується згідно з Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450. У п.3 Порядку визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони. Вказаними нормативними актами передбачені різні підстави для призначення і різні розміри щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання і грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень.

Відповідно до стст.95, 162 Житлового кодексу України розмір плати за користування житловим приміщенням за договором піднайму і розмір плати за користуванням житловим приміщенням за договором найму встановлюється угодою сторін таких договорів, плата за комунальні послуги береться крім плати за користування. Отже, компенсація військовослужбовцям за найом (піднайом) житлових приміщень і адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не є однією і тією ж пільгою, компенсацією чи гарантією, як вважає позивач.

Зважаючи на наведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність зловживань з боку ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження недобросовісної поведінки відповідача, яка призвела до переплати, в зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: