Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/326/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/2560/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Маловічко С.В.

за участю секретаря: Бурими В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування вимог зазначила, що 23 липня 2007 р. між нею та відповідачем укладено кредитний договір № KRI/0197/72/07, за умовами якого вона повинна була отримати кредит в сумі 15 000 доларів США шляхом перерахування коштів на її поточний рахунок, відкритий у банку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних з кінцевим терміном повернення 22 липня 2027 р.

Вважає, що вказаний кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідач не відкрив банківський рахунок для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, чим увів її в оману. Банк не мав наміру виконувати кредитний договір, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків шляхом надання їй кредиту іноземною валютою, чим порушив вимоги ч.5 ст. 203 ЦК України.

Вказаний кредитний договір є безгрошовим зобов'язанням, оскільки грошові кошти в іноземній валюті вона не отримала, що відповідно до ст. 1051 ч.1 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

З огляду на зазначене просила визнати недійсним кредитний договір № KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007 р.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на доведеність позову, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Повістка ОСОБА_3 вручена в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України, право на участь у судовому засіданні не використала,причини неявки не повідомила ( а.с. 125).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ АКБ «Індустріалбанк», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами укладення кредитного договору №KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007 року з порушенням законодавства, які б давали згідно з ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підстави для визнання його недійсним.

При вирішенні даного спору судом з достатньою повнотою та всебічністю досліджено надані сторонами докази, вірно встановлено фактичні обставини справи і визначено відповідно до них правовідносини та правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону є неприйнятними, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Частиною 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування полягає не лише в подані до суду доказів, а й у доведеності їх переконливості та допустимості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, оцінюючи докази, які надали сторони, дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Предметом спору є визнання недійсним на підставі ст.ст.203,215,1051 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»кредитного договору №KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007 року, відповідно до умов якого АКБ «Індустріалбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Індустріалбанк») видав ОСОБА_3 кредит в сумі 15 000 доларів США, що в еквіваленті становить 75750 грн., на строк до 22 липня 2027 року на придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою 12% за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В той же час, згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, - і у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним. Договір №KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007 року був укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами.

Своїми підписами сторони засвідчили згоду з усіма умовами кредитного договору, в тому числі і на використання долару США як валюти зобов'язання (п.п.1.1,5.3 договору). На час укладення кредитного договору у відповідача була ліцензія №126 від 04.12.2001 р. на здійснення операцій з валютними цінностями та дозвіл №126-3 від 04.12.2001 р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Виконання кредитних зобов'язань забезпечено шляхом передачі в заставу банку квартири (п.2.1 кредитного договору), 23 липня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1, на придбання якої був отриманий кредит.

Зазначене підтверджує, що позивач діяла свідомо, вільно, враховувала власні інтереси, прийняла рішення про вибір контрагента та вступила з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину і його умови.

В повідомленні №72 від 23 липня 2007 року про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору №KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007 року, банк довів до позичальника про можливість отримати кредит як у гривні, так в доларах США, тип процентної ставки та базу розрахунку, розміри відсотків за користування кредитними коштами, повернення кредиту щомісячними платежами, умови дострокового повернення кредиту. В п. 11 цього повідомлення наведена орієнтовна сукупна вартість кредиту та пов'язаних з оформленням кредиту послуг з відображенням вхідних параметрів кредиту та розрахунку вартості кредиту.

ОСОБА_3 засвідчила своїм особистим підписом в повідомленні, що ознайомлена зі всіма видами та умовами кредитування в АКБ «Індустріалбанк», а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а.с.35).

В додатку №2 до договору, який теж підписано позичальником, наведено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку,інших фінансових зобов'язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту( а.с.36).

Дані, які містяться в повідомленні №72 та додатку №2, відповідають вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

Пункт 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору, про що зазначено у п.10.6 кредитного договору і засвідчено особистим підписом позичальника (а.с.34).

Підписуючи договір №KRI/0197/72/07 від 23 липня 2007, позивач підтвердила, що перед укладенням договору була ознайомлена у письмовій формі з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту факт ознайомлення з та умовами кредитування ( п 10.3 кредитного договору ).

До відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору позивач не зверталася.

Таким чином, позивач до підписання договору ознайомилася з його умовами та мала можливість не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Вказані обставини свідчать, що укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та спростовують доводи ОСОБА_3 про те, що договір укладений з обмеженням її права на одержання необхідної інформації про умови кредитування.

Також під час судового розгляду перевірялися доводи ОСОБА_3 про те, що вона не отримувала кошти та кредитний договір є безгрошовним, судом правильно визнані ці доводи такими, що не мають під собою будь-яких обґрунтованих підстав.

Зокрема, отримання кредиту в сумі 15000 доларів США підтверджується кредитним договором, договором банківського рахунку на здійснення розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб №РКО/0197/76/07 від 23 липня 2007 року, заявою ОСОБА_3 від 23 липня 2007 року про перерахування грошових коштів в сумі 15000 доларів США на поточний рахунок НОМЕР_1, меморіальним ордером №TR.36017.1 від 23 липня 2007 року, випискою по особовому рахунку, актом перевірки цільового використання кредитних коштів від 23 липня 2007 року, заявами ОСОБА_3 від 15 квітня 2014 року та 11 травня 2014 року про реструктуризацію заборгованості (а.с. 32-45,65,131).

Відповідно до п. 10.5. договору з метою зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальнику у банку відкривається поточний рахунок. Умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням визначаються договором банківського рахунку на здійснення розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб № РКО/0197/76/07 від 23.07.2007 року, укладеним між банком та позичальником, що є невід'ємною частиною цього договору.

Сторони уклали договір банківського рахунку РКО/0197/76/07 від 23.07.2007 року з додатком №1 в належній письмовій формі та згоду з усіма умовами засвідчили своїми підписами ( а.с.40). На ім'я позичальника за її заявою був откритий рахунок НОМЕР_2, на який за її ж заявою 23.07.2015 р. було перераховано 15000 доларів США (а.с. 37,42).

Посилання в апеляційної скарзі на наявність у справі лише ксерокопії меморіального ордеру №TR.36017.1 від 23 липня 2007 року не ставить під сумнів встановлений судом факт видачі ОСОБА_3 кредиту в сумі 15000 доларів США. Оригінал меморіального ордеру №TR.36017.1 від 23 липня 2007 року був наданий в суд апеляційної інстанції та встановлена його відповідність наявній в матеріалах справи копії (а.с.65).

Наведені обставини підтверджують правильність висновків суду про те, що при укладенні кредитного договору права позивача банком порушені не були, її право не підлягає судовому захисту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наводить ряд процесуальних норм, які на її думку, були порушені судом. Слід звернути увагу на наступне.

Питання відповідності чи невідповідності договору вимогам закону є питанням права, тому суд правильно визначив, що відповідно до вимог ст.143 ЦПК підстав для призначення судово-економічної експертизи немає,і лише те, що суд відмовив у задоволенні клопотання, не постановивши окремий документ, не тягне за собою скасування судового рішення.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивністі, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Процесуальних перешкод для розгляду справи у відсутності ОСОБА_3 не було. Відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника. В судовому засіданні приймав участь представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 З огляду на принцип диспозитивності позивач на свій розсуд приймає рішення про особисту участь у судовому засіданні, тому суд обґрунтовано відмовив у клопотанні представника про відкладення розгляду справи і виклик до суду ОСОБА_3

Справа, провадження у якій відкрито саме за позовом ОСОБА_3, у суді перебувала з 25.01.2016 року і позивач мала достатньо часу,щоб визначитися у своїх процесуальних правах. Виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій, позивач має право звернутися із заявою, змінити предмет або підставу позову, відмовитися від позову тощо. Проте заяву про залишення позову без розгляду чи відмову від позову ОСОБА_3 не подавала. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу у межах заявлених позивачем вимог та ухвалив рішення по суті.

Принцип диспозитивності реалізується сторонами і на стадії апеляційного розгляду відповідно до ст. 306 ЦПК України, згідно якої в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Проте ОСОБА_3 заяву про відмову від позову на стадії апеляційного провадження теж не подала. Тому її посилання на обмеження в процесуальних правах є неприйнятними.

Отже, недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення, не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

Суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 статті 308 ЦПК України).

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: