АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/369/16 Головуючий 1 інстанції - Огієнко Д.В.
Справа №620/614/15-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Гуцал Л.В.

суддів - Трішкової І.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича на повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки з незаконного користування, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив витребувати із незаконного користування Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Профагро» земельну ділянку сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить йому на праві власності.

Посилався на те, що він є власником спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. На підставі Договору оренди №405 від 23 квітня 2007 року, який зареєстрований 16 листопада 2009 року, вказана земельна ділянка оброблялась відповідачем. Термін дії Договору оренди земельної ділянки закінчився у 2014 році. На даний час позивач бажає обробляти свою земельну ділянку самостійно. Проте перед початком весняно-польових робіт у 2015 році позивач дізнався, що його земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні відповідача на підставі Додаткової угоди до Договору оренди землі, тоді як він ніяких Додаткових угод з ТОВ «Профагро» не підписував, а том вважає її недійсною, пропозицій про продовження дії строку Договору оренди від орендаря не отримував.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені. Суд витребув із чужого незаконного користування ТОВ «Профагро» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 та повернув ОСОБА_2.; вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Профагро» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити та вирішити питання про відшкодування понесених відповідачем судових витрат. Посилається неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм права процесуального.

Сторони, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило.

Відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України нявка сторін та їх представників, належно повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 4,0167 га (а.с.23).

23 квітня 2007 року між сторонами був укладений Договір оренди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на праві власності. За умовами цього Договору останній передав, а ТОВ «Профагро» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 4,0167 га. (а.с.36).

Пуктом 8 Договору сторони погодили, що правочин укладений на п'ять років, а після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 16 листопада 2009 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №82, що відповідає вимогам статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) (а.с.37).

Матеріалами справи також встановлено, що Додатковою угодою від 31 жовтня 2011 року до Договору оренди землі, укладеною між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» сторони погодили нові умови, зокрема, пункт 8 Договору оренди доповнили наступним «Строк дії Договору становить п'ять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди».

Додаткова угода від 31 жовтня 2011 року була зареєстрована у Зачепилівському Відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за №01610 (а.с.38). .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що Додаткова угода не набула чинності, оскільки реєстраційна служба Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області листом №508/03/10-19 від 18 серпня 2015 року повідомила суд, що Додаткова угода між ТОВ «Профагро» та ОСОБА_2 державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрована (а.с.16).

Такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До 2010 року реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року №174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962.

З 2011 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка була чинною до 01 січня 2013 року, реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася територіальними органами Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

01 січня 2013 року набули чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим з 01 січня 2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Державна реєстраційна служба.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Зазначеним Законом не передбачений обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року.

Отже на момент укладання Додаткової угоди між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» державну реєстрацію договорів оренди землі здійснювали територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки і, як зазначено вище, така реєстрація була проведена у Зачепилівському Відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за №01610.

Таким чином, додаткова угода набула чинності після її державної реєстрації, а тому строк дії Договору оренди не сплинув.

Відповідно до положень ст.387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під незаконним володінням варто розуміти всяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави, або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору).

Враховуючи, що ТОВ «Профагро» на законній правовій підставі користується спірною земельною ділянкою підстави для її витребування у законного користувача на користь позивача відсутні.

Слід зазначити, що з наданих відповідачем доказів, про витребування яких ТОВ «Профагро» клопотало перед судом першої інстанції (а.с.108), вбачається що за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, під №01610 від 14 березня 2012 року в Перехідній реєстраційній системі була зареєстрована додаткова угода до договору оренди земельної ділянки між ТОВ «Профагро» та громадянином, проте відомості щодо реєстрації цієї угоди з Перехідної реєстраційної системи до Національної кадастрової системи перенесені не були. За даним фактом триває кримінальне провадження (а.с.119-131).

Даючи оцінку доводам позивача щодо його необізнаності про існування Додаткової угоди від 31 жовтня 2011 року та її недійсності, судова колегія виходить з закріпленої у ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину. На даний час зазначена Додаткова угода до Договору оренди недійсною в установленому законом порядку не визнана, вимог про визнання цієї угоди недійсною ОСОБА_2 не заявляв, а тому у суду немає правових підстав ставити під сумнів дійсність цієї угоди.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що відповідачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 876,96 гривень, які складаються з 609 гривень судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та з 267, 96 гривень судового збору, які підлягали сплаті при поданні апеляційної скарги і документально підтверджені (а.с.31,72), то ця сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст.88, 303,304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» судові витрати у розмірі 876 (вісімсот сімдесят шість) гривень 96 копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: