Справа № 340/713/15-ц
Провадження № 22-ц/779/272/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Устеріківської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2, Верховинська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 02 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Устеріківської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2, Верховинська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Верховинського районного суду від 02 грудня 2015 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року тривалістю 1 (один) місяць з часу набрання законної сили даним рішенням.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування всіх обставин справи, прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної уваги відсутності доказів звернення позивача до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та отримання обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поважною причиною пропуску строків подання заяви про прийняття спадщини позивачем є надання пояснення державним нотаріусом Верховинської нотаріальної контори про те, що позивач звертався до нього у встановлений законом строк, але він надав помилкового роз'яснення позивачу і що така помилка відбулась внаслідок неуточнення нотаріусом де саме зареєстрований позивач.

Також зауважує, що судом прийнято до уваги доводи позивача про те, що той не знав аж до грудня 2015 року, що не був зареєстрований в будинку матері, але при цьому, завбачливо, до своєї позовної заяви в якості документу, що посвідчує особу додає не копію паспорта де зазначена реєстрація, а свідоцтво про народження. При цьому і позивач, і державний нотаріус Верховинської нотаріальної контори вважали підставою автоматичного прийняття спадщини проживання із спадкодавцем, а саме проживання позивача по сусідству.

Апелянт зазначив, що відповідачем по даній справі є Устеріківська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, яка жодним чином не може бути належним відповідачем, оскільки не має жодних повноважень по визначенню додаткових строків для подання заяви про прийняття спадщини.

Просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити позивачу у наданні додаткового строку для прийняття спадщини.

Вислухавши апелянта та його представника, позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав своєчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори позивачу було надано помилкове роз'яснення щодо прийняття спадщини без перевірки документів про місце реєстрації. А останній був юридично необізнаний.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки судом вірно визначено, що правовідносини регулюються положеннями ст.ст. 1269, 1270 та 1272 ЦК України, однак неправильно застосовані норми матеріального права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис № 52, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.07.2010 року.(а.с.5).

Із свідоцтва про народження позивача виходить, що померла ОСОБА_5 була його матір'ю. (а.с.4).

Із пояснень позивача ОСОБА_4 та апелянта ОСОБА_2 встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1 у будинку, який належав їй на праві власності. Після прийняття спадщини ОСОБА_2, яка відкрилася після її смерті, на цей житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами виготовлена технічна документація і йому присвоєна адреса: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.20).

Місце проживання позивача ОСОБА_4 зареєстровано в АДРЕСА_1 з 31 січня 1979р., про що свідчать відомості, наявні у паспорті, виданому на його ім'я. (а.с.9).

Позивач, як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції пояснив, що будинок, у якому він проживав на час відкриття спадщини, розташований по сусідству з будинком, у якому проживала його мати, тобто обидва домоволодіння були розташовані поряд. У шестимісячний строк після відкриття спадщини він одночасно із братом ОСОБА_2 прибув до нотаріальної контори, брат подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у нього нотаріусом було з'ясовано чи проживає він біля матері, на що він відповів стверджувально, оскільки будинки знаходяться поряд. У зв'язку з цим нотаріус пояснила, що йому не обов'язково подавати заяву про прийняття спадщини, а можливо її оформити пізніше. Питання про оформлення спадщини він поставив лише у 2015 році.

Вказаними положеннями ЦК України встановлено, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року та від 04 листопада 2015 року (справи № 6-85цс12, № 6-1486цс-15), які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для застосування судами України.

Судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_4 своєчасно спадщину не прийняв через те, що нотаріусом була надана неправильна консультація, оскільки нотаріусом було роз'яснено, що заява про прийняття спадщини може бути подана пізніше. Отже, позивач знав, що відкрилася спадщина після смерті його матері і свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково погодився з доводами позивача про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк