Категорія 58Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту.

Посилається на те, що 28.11.2007 р. між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №VIVPGA00000036, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 44 540,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.11.2007 р. було укладено договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, на підставі договору дарування, посвідченого 22.04.2002 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1441, а саме, трикімнатну квартиру, загальною площею 59,3 кв. м., що по вул. Космонавтів, 8/49 м. Вінниці.

20.03.2015 р. державним виконавцем Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого провадження №46958721 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження перед іншими кредиторами, так як всі інші обтяження на спірне майно були накладені значно пізніше.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звільнено з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.03.2015 року головного державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_6 у виконавчому провадженні №46958721, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 41,4 кв.м, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2, припинено обтяження №9117740.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 218,00 грн. судового збору (а.с.55,56).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2015 року у вказаній цивільній справі (а.с.90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

До суду апеляційної інстанціївідповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7, а також треті особи представник Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та ОСОБА_3 не зявилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України дану справу розглянуто у їх відсутність.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що є законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, що зявився до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 28.11.2007 р. між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №VIVPGA00000036, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 44 540,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.11.2007 р. укладено договір іпотеки між позивачем та відповідачем, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 59,3 кв. м., що по вул. Космонавтів, 8/49 м. Вінниці, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 22.04.2002 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1441.

20.03.2015 р. постановою держвиконавця Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого провадження №46958721 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості в сумі 29003,87 грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2

Таким чином, враховуючи вимоги ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.3 ЗУ «Про іпотеку», ст.572, 575 ЦК України, ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищий пріоритет на заставлене майно має позивач, а тому цілком обґрунтовано задовольнив даний позов. .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 54 ЗУ ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Згідно ст. 60 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ст. З Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на зазначене заставлене майно має позивач, (а.с. 16-18), а колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк.

Колегія суддів не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, зокрема щодо того, що оскільки проведено заочний розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_2, тому вона була позбавлена можливості наводити свої доводи та заперечення та приймати участь у досліджені доказів, що вважає призвело до недотримання судом принципу змагальності та рівності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялась про день і час розгляду справи за адресою її реєстрації: м. Вінниця, вул. Космонавтів, 8/49 (згідно відповіді з адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Вінницькій області) (а.с. 40). Така ж адреса (м. Вінниця, вул. Космонавтів, 8/49) відповідача ОСОБА_2 зазначена у її заяві про перегляд заочного рішення суду (а.с. 60), довіреності ОСОБА_2 від 15.07.2015 р. (а.с. 61) та в апеляційній скарзі (а.с.98-99).

Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялась про день і час розгляду справи, доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення спору про звільнення майна з-під арешту, накладеного в інтересах позивача як стягувача, відповідачем не зазначено і не надано, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про проведення заочного розгляду справи та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що розгляд даної справи повинен був відбуватись із залученням третіх осіб ОСОБА_9 та служби у справах дітей Вінницької міської ради, так як предметом спору є житлове приміщення, право користування яким має також неповнолітня дитина ОСОБА_2 ОСОБА_6, з такими клопотаннями до суду першої інстанції ОСОБА_2 не зверталася. Крім того, зазначені нею обставини можуть слугувати підставами для перегляду рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2010 року у звязку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд на виконання вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання представника скаржника - відповідача у справі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. ОСОБА_10

Судді :підписи.. В.В. ОСОБА_11 Ковальчук

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний