Номер провадження 2/235/329/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Клікунової А.С.,

при секретарі: Ліпскіс О. О.,

за участю: прокурора Рудь К.А.,

позивача: ОСОБА_1,

представника третьої особи: Кулініч Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення неповнолітня дитина мешкає спільно зі своєю матір'ю, яка повністю забезпечила духовний й фізичний розвиток сина. Причинами виникнення вказаних обставин стали неналежне, за позицією позивача, виконання батьком дитини покладених на нього батьківських обов'язків. ОСОБА_3 не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітнього сина мали місце всі необхідні для цього чинники. Так: - відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини (піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, від сплати аліментів ухиляється, не цікавиться життям та здоров'ям дитини); - спосіб життя відповідача може негативно вплинути на формування особистості, психіки дитини (відповідач зловживає алкогольними напоями, перебував під слідством за скоєння замаху на вбивство своєї малолітньої дитини від іншого шлюбу). Зазначені обставини й стали чинниками для звернення ОСОБА_1 в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зокрема зазначила наступне. На протязі чотирьох років з липня 2007 р. по вересень 2011 р. мешкала подружжям з ОСОБА_3, в шлюбі народжений їх син ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу спорів щодо місця проживання дитини не виникло, відповідач не заперечував, щоб син проживав з позивачем. Відповідачем створено іншу родину, в нього народжено ще два сина. З серпня 2014 року ОСОБА_3 не приймає жодної участі (педагогічної, матеріальної, посильної трудової) у житті сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на його утримання не сплачує, не цікавиться станом здоров'я дитини. Позивачем вказано, що нею самостійно створюються всі необхідні умови для виховання та розвитку сина. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужим чоловіком, може в подальшому провести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не подано, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів з урахуванням письмових пояснень відповідача, наданих під час виконання призначеного, в порядку ст. 132 ЦПК України, доручення з його допиту Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за місцем фактичного проживання. Так, згідно письмових пояснень з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав ОСОБА_3 не погодився, вказавши, що в вересні 2014 року з причини неспокійної ситуації на сході країни, проведення бойових дій, - змушений був переїхати разом з вагітною дружиною з м. Красноармійська Донецької області до м. Коломия Івано-Франківської області. Визнає, що матеріальну допомогу ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 дійсно перестав надавати, оскільки не був працевлаштований. Крім того, з липня 2015 року перебував під слідством (утримувався під вартою в слідчому ізоляторі) за пред'явленим обвинуваченням вчинення замаху на заподіяння смерті малолітньому сину. Кримінальне провадження було закрито, оскільки інкриміновані йому злочинні дії були вчинено в неосудному стані, що було встановлено судово-психіатричною експертизою. Тобто, за позицією відповідача невиконання ним батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 не є умисними, свідомими діями, а лише збіг вказаних обставин. Крім того, 26 квітня 2016 року ОСОБА_3, був присутнім в судовому засіданні та вказав, що вважає себе досить гарним батьком, має бажання піклуватися про свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак в зв'язку з тим, що на теперішній час мешкає окремо та досить віддалено, - виконувати батьківські обов'язки обмежений. Вказав, що має намір продати належне йому житло в с. Удачне Красноармійського району та погасити борг по аліментам, а в подальшому, коли офіційно працевлаштується, буде надавати матеріальні кошти позивачу на сина регулярно. При цьому відповідач жодних доказів, які характеризують його як особу (зокрема з місця проживання) - не надав.

Представник служби у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області Кулініч Д.М. (діюча на підставі довіреності) у судовому засіданні погодилась з позовними вимогами ОСОБА_1, підтримавши висновок органу опіки та піклування від 13.11.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Прокурор Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні висловила думку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки під час розгляду справи підтверджено факт його ухилення від виконання своїх обов'язків, передбачених статтями 150-152, 180 СК України, по вихованню і утриманню своєї дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінивши їх доводи і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

20 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Красноармійська зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (підтверджено штампом в паспорті позивача на стор. 10 про сімейний стан). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2011 року вказаний шлюб розірвано. В шлюбі 11 січня 2008 року народжений ОСОБА_4, батьківство відповідача відносно дитини підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Після розлучення сторін по справі неповнолітній ОСОБА_4 мешкає разом зі своєю матір'ю (підтверджено довідкою про склад сім'ї, видана 07.12.2015 р. КП «Красноармійський центр «Єдиного замовника»).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

ОСОБА_3 самоусунувся від виховання свого неповнолітнього сина. Так, відповідачу встановлено аліментні зобов'язання з утримання сина (підтверджено копією виконавчого листа, виданого 11.12.2009 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області). Згідно довідок Красноармійського міськрайонного управління юстиції відділу державної виконавчої служби:

- 2-10 від 05.01.2015 р. - ОСОБА_8 має заборгованість зі сплати аліментів за період з 04.08.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 4171,98 гривень;

- № 2-10 від 01.09.2015 року аліменти ОСОБА_3 за період з 01.03.2015 року по 31.08.2015 року не сплачував.

Згідно довідки Удачненської селищної ради Красноармійського району Донецької області № 846 від 04.11.2015 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак фактично не проживає з серпня 2014 року. З вересня 2014 року відповідач змінив місце проживання, разом з дружиною ОСОБА_9, з якою мають двох малолітніх дітей, переїхали до м. Коломия Івано-Франківської області. Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного 24 вересня 2015 року комісією служби у справах дітей Коломийської міської ради Івано-Франківської області родина ОСОБА_3 (дружина - ОСОБА_9, діти - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_11, 2014 р.н.) тимчасово перемістилася з району проведення антитерористичної операції до м. Коломия, винаймає двокімнатну квартиру, умови для проживання в якій задовільні, діти забезпечені всім необхідним для навчання та виховання. На момент складання вказаного Акта відповідач перебував під слідством. Згідно витягу з кримінального провадження № 0000607: 16 липня 2015 року приблизно 16:00 години ОСОБА_3 перебуваючи на території міського озера м. Коломия кинув свого малолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 в озеро, дитину було врятовано сторонніми особами та надано невідкладну медичну допомогу; порушено кримінальну справу за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. З ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 9 березня 2016 року, якою вказане кримінальне провадження закрито на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України, вбачається, що висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що в період вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 перебував у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, не обумовленого алкоголем або іншими психоактивними речовинами, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно листа КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Красноармійська» № 2106 від 15.07.2016 року ОСОБА_3 перебуває в лікувальній установі з 11.03.2012 року у профілактичній групі нагляду зприводу вживання алкогол. Із шкідливими наслідками.

Позивач ОСОБА_1 прикладає зусилля щодо створення всіх умов для розвитку сина, забезпечення належного догляду та уваги. Так, згідно Акту обстеження умов проживання, складеного 03.09.2015 року спеціалістом служби у справах дітей Красноармійської міської ради позивач проживає разом з неповнолітнім сином в м. Красноармійську в задовільних умовах в трикімнатній квартирі, в якій в наявності необхідні меблі, побутова техніка; дитина забезпечена спальним місцем, місцем для навчання, відпочинку; в родині панують доброзичливі, дружні відносини. З характеристики на неповнолітнього ОСОБА_4, наданої керівником класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 м. Красноармійська вбачається, що вихованням та піклуванням дитини займається виключно його матір, яка систематично виконує разом з сином усі завдання, відвідує батьківські збори; даними про батька педагогічний склад вказаних закладів не володіє, оскільки ОСОБА_3 не цікавився виховним процесом сина.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьківських обов'язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

В судовому засіданні з пояснень учасників процесу, належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач ОСОБА_3 не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не турбується за стан його здоров'я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не підтримує.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, відповідач маючи реальну можливість виконувати покладені на них законом батьківських обов'язків щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов'язками. Будь-які об'єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню неповнолітнього сина відсутні.

Крім вказаного, суд зазначає, що правові норми п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України пов'язані з положенням статті 152 СК України - обов'язкам батьків щодо виховання дитини кореспондує право дитини на належне батьківське виховання. Так, право на належне виховання батьками неповнолітній ОСОБА_4 отримав з моменту народження, при цьому захист прав та інтересів дитини на себе бере держава, від імені якої виступають різні державні органи (ч. 1 ст. 152 СК України). Стаття 51 Конституції України, положення Закону України «Про охорону дитинства» проголошує, що дитинство охороняється державою. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 01-0595-33 від 13.11.2015 року органу опіки та піклування Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області вбачається прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров'я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_1, оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку по вихованню свого сина, і причини, які б не давали змоги виховувати та утримувати дитину, відсутні.

При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз'яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 164-165 СК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії відповідачем.

Суддя