РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі головуючого судді Троян Л.Г.

при секретарі Голубович О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. Посилалася на те, що 08.02.2013 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, істотні умови якого викладені у розписці. Відповідачка взяла у позивачки в борг гроші в сумі 18 800 грн. та зобовязалася їх повертати рівними частками в сумі 525 грн. щомісяця не пізніше 20-го числа кожного місяця до повного погашення боргу. З березня по травень 2013 року відповідачка повертала 525 грн. щомісяця, у липні 2015 року 525 грн. Після цього ніяких грошових коштів вона не надавала. Отже, загальна повернута відповідачкою сума склала 2100 грн., а сума заборгованості на даний час становить 16 700 грн. Оскільки відповідачка належним чином не виконує умови договору, просила його розірвати. Крім того, просила стягнути з відповідачки з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення 25 725, 68 грн. основної суми боргу, 3% річних в сумі 1100, 82 грн. та пеню за несвоєчасне виконання боргового зобовязання в сумі 5 502, 54 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та пояснила, що 08.02.2013 року уклала з відповідачкою договір позики на загальну суму 18 800 грн., але відповідачка належним чином не виконувала свої зобовязання за договором та повернула лише 2100 грн. Також пояснила, що на її думку, має право на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 20.07.2013 року по 30.09.2015 року.

Відповідачка позовні вимоги визнала частково та пояснила, що не заперечує факт отримання грошових коштів від відповідачки за договором позики та наявність боргу в сумі 16 700 грн., але не погоджується з заявленими сумами інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не мети як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до розписки від 08.02.2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18 800 грн., які зобовязалася повертати щомісячно до 20 числа поточного місяця в розмірі 525 грн. щомісячно (а.с.6).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов 'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачка належним чином умови договору позики не виконала, у звязку з чим за основним зобовязанням існує заборгованість в сумі 16 700 гривень.

Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки порушення позичальником договору позики передбачені статтями 1050 та 625 ЦК України. Зокрема, згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого розрахунку, за період з 20.07.2014 року по 30.09.2015 року сума збитків з урахуванням індексу інфляції складає 9 025, 68 грн. (а.с.8).

За період з 20.07.2014 року по 30.09.2015 року сума 3% річних від простроченої суми склала 1100, 82 грн. (а.с.9).

Вимога позивачки про стягнення пені за несвоєчасне виконання боргового зобовязання в сумі 5 502, 54 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту вищевказаної статті пеня поділяється на законну (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами у самому договорі). Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється).

Оскільки, пеня за договором позики прямо не передбачена законодавством, в договорі сторонами розмір та підстави стягнення не визначені, в позивачки право на отримання пені не виникло.

Ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Договір позики між позивачкою та відповідачкою укладений 08.02.2013 року строком на 3 роки, але враховуючи те, що відповідачка належним чином умови договору не виконала, суд вважає за необхідне достроково розірвати договір позики.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині розірвання договору позики, стягнення основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України, вимога про стягнення пені від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1048-1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Договір позики, укладений 08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 16 7000 грн., 1100,82 грн. 3% річних; 9025,68 грн. інфляційних збитків, а всього 26 826, 50 грн., а також судовий судовий збір в сумі 487,2 грн.

В решті позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2016 року.

Суддя: Л.Г.Троян

05.02.2016