Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6686/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

01 лютого 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондрі Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири як на частку в спільній сумісній власності, треті особи ОСОБА_5, Друга полтавська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Октябрської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 26 листопада 2015 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири як на частку в спільній сумісній власності.

Посилалася на те, що з грудня 1994 року по 17 лютого 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала, що 02 квітня 1998 року під час шлюбу за спільні кошти було придбано квартиру № 78, що знаходиться в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса: АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що 08 листопада 2014 року ОСОБА_6 помер, після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру в АДРЕСА_2, але постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки на момент відкриття спадщини позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_6

В своїй позовній заяві просила суд визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Просила також провести поділ майна і визнати за нею та за померлим ОСОБА_6 право власності за кожним на 1/2 частину квартири.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог повністю заперечувала. Вважає, що позивачем ОСОБА_3 пропущено строки позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з причин пропуску позивачем строків позовної давності. Також додатково в судовому засіданні посилалася на ту обставину, що ОСОБА_6 в березні 1998 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким було відчужено квартиру АДРЕСА_4, а отримані від її реалізації кошти направлені на придбання спірної квартири.

Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з 03 грудня 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 61 від 17 лютого 2006 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 квітня 1998 року ОСОБА_6 придбав квартиру № 78, що знаходиться в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса АДРЕСА_5.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 КпШС України, що діяв на час набуття права власності на майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, на яку кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження.

Як встановлено судом, з 03 грудня 1994 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В 1998 році ОСОБА_6 за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 було придбано спірну квартиру АДРЕСА_3.

Тому суд приходить до висновку, що квартира № 78 в м. Полтава-4, будинок № 84, нова адреса АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер 08 листопада 2014 року.

Довідка приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 19 жовтня 2011 року № 109/01-16 про посвідчення договору купівлі-продажу квартири № 49 в м. Полтава, вул. Головка, 14/11 від імені ОСОБА_6 жодним чином не спростовує тієї обставини, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Роздільнним майном подружжя в силу норм ст. 24 КпШС України, який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру, є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Будь-які підстави вважати, що спірна квартира була придбана виключно за особисті кошти ОСОБА_6, а також що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, відсутні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 08 листопада 2014 року помер, після його смерті відкрилася спадщина.

Другою полтавською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_6 відкрита спадкова справа, з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_2, яка в подальшому відкликала свою заяву та відмовилася від належної їй за законом частини спадщини на користь малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_5.

Згідно з постановою державного нотаріуса від 28 травня 2015 року позивачу ОСОБА_3О відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, тому суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Також необхідно визначити частку померлого 08 листопада 2014 року ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі 1/2 частини.

Тому позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про перебіг строку позовної давності та клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду, суд виходить з наступного.

У ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття рішення державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено судом та не оспорювалося відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в спірній квартирі № 78 в м. Полтава-4 з 12 травня 1998 року, залишилася були зареєстрованою за вказаною адресою не тільки після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, але і є зареєстрованою за вказаною адресою на час вирішення справи судом.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_3 з часу придбання квартири та на час вирішення справи судом має безперешкодний доступ до квартири, спірна квартира фактично знаходиться в її користуванні після смерті ОСОБА_6.

В той же час, згідно з постановою державного нотаріуса від 28 травня 2015 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 про порушення свого права дізналася в травні 2015 року, коли державним нотаріусом відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру.

При вирішенні справи суд виходить з того, що саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права такого подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_3 не пропущено строки звернення до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя. А клопотання відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1227 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_7 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер 08 листопада 2014 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визначити частку померлого 08 листопада 2014 року ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 в розмірі 1/2 частки, як розмір частки в спільній сумісній власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1227 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_9

Суддя Н.Л.Яковенко

01.02.2016