АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/724/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2100/16Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

Секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача-Орленка Р.Е.

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

третіх осіб - ОСОБА_5, прокурора Мироненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, про поновлення на роботі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії (далі - ХПК ПДАА), в якому прохала визнати незаконним у частині визначення строку контракт від 01.09.2014 року, укладений між сторонами та скасувати його в цій частині; скасувати наказ № 11-01/86 від 31.08.2015 року про звільнення ОСОБА_2; поновити її на посаді викладача Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії.

В обґрунтування позову зазначає, що з 01 вересня 1980 року, відповідно до наказу № 202 від 28.08.1980 року прийнята на роботу викладачем історії у Хорольський технікум механізації сільського господарства, який після 2004 року реорганізовано у Хорольський агропромисловий коледж Полтавської державної аграрної академії, який являється вищим навчальним закладом 1 ступеня акредитації. Вказує, що 01 вересня 2014 року наказом №04-01/233 від 01.09.2014 року її переведено на посаду викладача соціально-гуманітарних дисциплін по контракту з укладенням самого контракту 01.09.2014 року.

Зазначає, що 31.08.2015 року її звільнили з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у зв»язку з закінченням строку трудового контракту (наказ №11-01/85 від 31.08.2015 року). Своє звільнення вважає незаконним, у зв»язку з тим, що з нею, в порушення Закону України «Про вищу освіту», було укладено контракт, який не міг бути укладений, так як вона є працівником, що працювала на постійній посаді та постійній основі.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, про поновлення на роботі відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивач, яка подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно було зроблено посилання на положення ЗУ «Про освіту», оскільки даний закон не може застосовуватися до даних правовідносин. Та відповідачем, всупереч вимог ЗУ «Про вищу освіту», з позивачем було укладено контракт, який не міг бути укладений, так як вона є педагогічним працівником вищого навчального закладу, що працювала на постійній основі. Також зауважує, що умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними.

У поданих до суду запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що посилання апелянта на відсутність 31.08.2015 року та 01.09.2015 року наказу про звільнення ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки даний факт зафіксовано Протоколом №1 засідання педагогічної ради Хорольського АПК ПДАА від 31.08.2015 року, в присутності 80 осіб педагогічного складу коледжу, на якому було повідомлено про звільнення ОСОБА_2 та ще 2 осіб, а одразу після нього було видано наказ про звільнення.

Вказують, що ні в ЗУ «Про вищу освіту», ні в інших законах, на які посилається позивач, ні прямо ні побічно не випливає обмеження на укладення контракту з педагогічними працівниками.

Зазначають, що посилання в апеляційній скарзі на неможливість укладення строкового трудового договору з працівником, який працює на постійній посаді та основі, не можна вважати обґрунтованими, оскільки позивач навмисно сплутує поняття строкового трудового договору та трудового контракту.

Також, вважають, що строк позовної давності за вимогою про поновлення на роботі сплив 01.10.2015 року, а за вимогою про визнання часткового недійсним контракту - 01.12.2015 року.

У зв»язку з цим прохали апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Представники відповідача та треті особи апеляційну скаргу не визнали, прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей з трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 30.08.1975 року, згідно наказу №151 «а» від 26.08.1975 року вона була зарахована на посаду лаборанта Хорольського технікуму механізації сільського господарства. Наказом №162 від 22.08.1979 року ОСОБА_2 звільнена з посади лаборанта на підставі ст.38 КЗпП за власним бажанням.

Наказом №202 від 26.08.1980 року позивач прийнята на посаду викладача історії Хорольського технікуму механізації сільського господарства.

На основі Указу Держагропрому УРСР від 19.12.1990 року №249 Хорольському радгоспу-технікуму змінено назву на - Хорольський агропромисловий коледж.

Також, з відомостей з трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що остання, згідно наказу №04-01/233 від 01.09.2014 року переведена на посаду викладача соціально-гуманітарних дисциплін, по контракту (а.с.6-9).

Як убачається з матеріалів справи, між ХАПК ПДАА та ОСОБА_2 укладалися контракти щодо прийому останньої на відповідну посаду 01.09.2007 року, 01.09.2009 року, 01.09.2012 року, 01.09.2013 року, 01.09.2014 року (а.с.75-84).

Строком дії цих контрактів визначено 31 серпня поточного навчального року.

Наказом №11-01/85 від 31.08.2015 року ОСОБА_2 звільнена з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору (контракту).

У графі «З наказом ознайомлені» міститься відмітка, що від підпису в наказі ОСОБА_2 відмовилась, даний факт 01.09.2015 року засвідчено підписами заст. директора по навчальній роботі Л.П. Діхтярь, пом. директора з кадрової роботи Н.І. Філоненко, юрисконсульта ОСОБА_4 (а.с.127).

Як убачається з листа №01-04/223 від 31.08.2015 року ОСОБА_2 було поінформовано про необхідність прибути до відділу кадрів ХАПК ПДАА та отримати трудову книжку чи надати згоду на відправлення її поштою (а.с.129).

Відповідно до Акту про відмову в отриманні трудової книжки та копії наказу про звільнення, складеного 01.09.2015 року в 13-50 год., встановлено, що 01.09.2015 року ОСОБА_2 відмовилась отримати у відділі кадрів трудову книжку та поставити підпис у наказі № 11-01/85 від 31.08.2015 року про звільнення з роботи (а.с.128).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що, умови укладеного між сторонами трудового контракту від 01.09.2014 року не суперечать вимогам чинного законодавства, останній припинив свою дію 31.08.2015 року, на підставі чого позивача було звільнено з роботи, наказ про звільнення позивача від 31.08.2015 року був виданий у встановленому порядку і у відповідності з чинним законодавством, його зміст був доведений до позивача, однак від його отримання вона ухилилась. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання недійсним контракту в частині строку його дії.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

За нормою ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 роз»яснено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом.

За змістом ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

У відповідності до ч.2 ст.23 та ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 9 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 Пленум Верховного суду України роз»яснив, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Передбачені ч.3 ст.184 КЗпП гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи.

Оскільки, згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року), трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку (Пункт 9 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Верховного Суду України N18 від 26.10.95р.)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Пунктом 6.1. Контракту передбачено, він може бути припинений або розірваний за підстав, передбачених чинним законодавством України, та умовами самого контракту. Підставами для розірвання контракту, зокрема, є закінчення терміну його дії. При цьому керівник Вищого навчального закладу і працівник повинні за угодою сторін, не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії контракту визначитися у тому, що контракт припиняє свою дію чи продовжується або укладається на новий строк (п.6.1.1 Контракту).

Судом першої інстанції установлено та знайшло підтвердження матеріалами справи, що позивач перебував у трудових відносинах саме на підставі контракту, строк дії якого закінчився 31 серпня 2015 року.

Наказом №11-01/85 від 31.08.2015 року ОСОБА_2 звільнена з роботи згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору (контракту) (а.с.6-9).

Як зазначено вище, Актом від 01.09.2015 року про відмову в отриманні трудової книжки та копії наказу про звільнення встановлено, що 01.09.2015 року ОСОБА_2 відмовилась отримати у відділі кадрів трудову книжку та поставити підпис у наказі №11-01/85 від 31.08.2015 року про звільнення з роботи (а.с.128).

На підставі наведених норм та з аналізу наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів вбачається, що термін дії контракту закінчився 31.08.2015 року, продовжений або укладений на новий строк за згодою сторін, як це передбачено пунктом 6.1.1. Контракту, він не був, та наказом №11-01/85 від 31.08.2015 року, який відмовилась отримувати,ОСОБА_2 звільнена з роботи згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене та обставини справи в їх сукупності, місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним, у частині визначення строку, контракту від 01.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та Хорольським агропромисловим коледжем Полтавської державної аграрної академія і скасування його в цій частині та скасування наказу №11-01/86 від 31.08.2015 року про звільнення ОСОБА_2 та поновлення її на посаді викладача Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом невірно було зроблено посилання на положення ЗУ «Про освіту», оскільки цей закон не може застосовуватися до даних правовідносин та вказує, що вона є педагогічним працівником вищого навчального закладу, що працювала на постійній основі, а тому укладення контракту є незаконним, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про освіту» законодавство України про освіту базується на Конституції України і складається з цього Закону, інших актів законодавства України.

За змістом ст.28 Закону система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно ст.29 структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

Як убачається зі змісту ч.ч.2, 3 ст.54 ЗУ «Про освіту» педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України. Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

З наведеного слідує, що дія даного закону поширюється на правовідносини сторін про справі та укладання контракту з ОСОБА_2 не суперечило вимогам закону.

Твердження в апеляційній скарзі, що умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними, також є необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_2 контракти укладалися у 2007, 2009, 2013, 2014 роках та позивачем не ставилось питання про їх незаконність. Окрім того, колегія суддів, детально проаналізувавши умови контракту від 01.09.2014 року, укладеного між ХПК ПДАА та ОСОБА_2, вважає, що його укладено у відповідності до вимог закону, його умови є справедливими та не погіршують становище працівника.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун