Справа № 307/2534/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 24 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Бедевлянської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення сільради, та визнання недійсним, і скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тячівського районного суду від 24 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Бедевлянської сільської ради та визнано недійсним і скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відхилення позову. Мотивують свої вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 та його представник в особі адвоката ОСОБА_5 заперечили доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції вирішив позов у межах заявлених вимог, а тому рішення суду є законним.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідачі не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, і заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Представник відповідача ОСОБА_2 в особі ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, утретє. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за їх відсутності.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що рішенням 5-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради від 16.02.2007 року № 101/14 надано дозвіл ОСОБА_3 на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «В.Поле» в с. Бедевля, і запропоновано йому виготовити технічну документацію стосовно передачі у власність земельної ділянки та надати її на затвердження на черговій сесії Бедевлянської сільської ради.

Також встановлено, що рішенням 7-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року надано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Бедевля по вул. Закарпатська б/н.

У подальшому, постановою Тячівського районного суду від 06.02.2012 року, визнано протиправним та скасовано рішення 7-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року в частині надання гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_2, земельної ділянки по вул. Закарпатська б/н. Зобовязано сільського голову Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради виконати підписи в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 в урочищі «В.Поле».

Однак, при намаганні звернути рішення до виконання, було встановлено, що рішенням Бедевлянської сільської ради від 18.11.2011 року за № 136 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Бедевля по вул. Закарпатська, б/н, передано у власність цю земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 для будівництва й обслуговування житлового будинку площею 0,12 в с. Бедевля по вул. Закарпатська б/н і зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_2, виконувати обовязки землевласника відповідно до ст. 91 ЗК України.

Вважаючи рішення №136 Бедевлянської сільської ради від 18.11.2011 року та виданий на його основі державний акт незаконними, ОСОБА_3 звернувся в Тячівський районний суд із даним позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зазначили, що позовні вимоги не доведені позивачем у передбачений процесуальним законом спосіб. Також, судом першої інстанції, не взято до уваги заяву відповідачів про відкладення розгляду справи та всупереч їй розглянуто справу без участі останніх. Внаслідок прийняття незаконного й необґрунтованого рішення були порушені права та інтереси відповідачів, оскільки саме відповідачі являлись власниками вказаної земельної ділянки.

Проте доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 посилався на постанову Тячівського районного суду від 06.02.2012 року (а.с.12), якою було задоволено позов ОСОБА_3 до Бедевлянської сільської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнано протиправним та скасовано рішення № 170 7-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради від 19 липня 2007 року в частині надання гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Бедевля, вул. Закарпатська б/н, зобовязано сільського голову та землевпорядника Бедевлянської сільської ради виконати підписи в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку саме ОСОБА_3 в ур. «В.Поле», площею 0,1283 га.

У касаційному порядку вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А відтак, надана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельна ділянка є однією й тією ж самою, а не різними по місцю розташування, адреса якої зазначалась як по вул. Закарпатська б/н, так і урочище «В.Поле» і що надання земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було прийняте з порушенням вимог Земельного Кодексу України, так як не було підстав для припинення права користування та права власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3, дана земельна ділянка у встановленому законом порядку від ОСОБА_3 попередньо не вилучалася, згоди на вилучення він не давав.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, якими є згідно до ст. 126 цього Кодексу державні акти.

Згідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи у звязку із прийняттям відповідного акта.

Так згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що рішення Бедевлянської сільської ради №136 від 18.02.2011 року та виданий на його підставі державний акт є похідним від рішення цієї ж ради за № 170 від 19.07.2007 року, а тому право позивача на отримання у власність земельної ділянки, що перебувала в його користуванні підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення Бедевлянської сільської ради №136 від 18.11.2011 року та виданий на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №740886 від 20.02.2012 року.

Що стосується аргументів апелянта, що судом першої інстанції не повно зясовано та не досліджено доказів відповідачів, то такі також не заслуговують на увагу, оскільки відповідачами не наведено яких саме доводів та доказів судом першої інстанції не було взято до уваги. Також таких доказів, апелянти не навели і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачі у супереч вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України не виконали свій обовязок по наданню суду своїх доказів на спростування позовних вимог.

Покликання відповідачів на ту обставину, що суд першої інстанції розглянув справу в їх відсутності не являється тією обставиною, яка є підставою для скасування рішення суду.

Оскільки, виходячи з вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, дане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи. А крім цього, відповідачі мали можливість відстоювати свої інтереси в апеляційному суді, але і в судові засідання апеляційної інстанції не зявлялись.

Таким чином, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

Зважуючи на вищенаведені обставини, доводи апеляційної скарги не можуть бути взятими до уваги, так-як не спростовують висновків суду першої інстанції та вище викладеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213, 308 ЦПК України дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________