УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

за участі:

заявника ОСОБА_1

представника Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

21.01.2016 року до Київського районного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, яка в процесі її розгляду її уточнила та просила:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо примусового виконання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова по справі №640/15262/14-ц від 21.10.2014 року;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо не надіслання вчасно копії постанови ВП№46538119 від 17.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо винесення постанови ВП №46538119 про розшук майна боржника від 07.09.2015 року;

- скасувати постанову ВП№46538119 від 17.01.2015 року про розшук майна боржника від 07.09.2015 року;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Конюхової В.А., щодо винесення постанови ВП№46538119 про арешт майна боржника від 07.09.2015 року;

- скасувати постанову ВП№46538119 від 17.01.2015 року про арешт майна боржника.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 19.12.2015 року їй стало відомо, що у Київському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення з неї грошових коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначила, що 19.12.2015 року поліцейські роти №1 батальйону №3 УПП в м. Харкові затримали транспортний засіб CHEVROLET AVEO номер державної реєстрації АХ039ВТ, який їй належить на праві власності, та передали на зберігання на спеціальний майданчик за межі м. Харкова. Вказувала, що 22.12.2015 року вона була ознайомлена із матеріалами виконавчого провадження. Вважала, що дії державного виконавця не відповідають Закону, оскільки хоча автомобіль є зареєстрованим на її імя, він був придбаний у шлюбі, що на її думку не врахував виконавець. Крім того, зазначала, що державний виконавець порушив строк проведення виконавчих дій, який передбачений у ст.30 Закону України «Про виконавче провадження». Також посилалась на неправомірність винесення постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження у неділю, 25.01.2015 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 зявилася, уточнила свої позовні вимоги, а саме зазначила, що не підтримує вимогу про винесення постанови про повернення їй транспортного засобу, оскільки на теперішній час автомобіль їй повернуто. Інші вимоги своєї скарги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Старший державний виконавиць Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 (а.с.122) в судове засідання зявилась, долучила до матеріалів справи завірену копію

виконавчого провадження, заведену за виконавчим листом Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Заперечувала проти заявлених вимог, вважала їх безпідставними, долучила до справи письмові заперечення (а.с.120-121).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року Київським районним судом м. Харкова було прийняте рішення у цивільній справі №640/15262/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 10034 грн. 51 коп. та судових витрат. Рішення набуло законної сили.

На виконання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2014 року представнику позивача було видано виконавчий лист №640/15262/14-ц від 26.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 034,51 грн. та виконавчий лист № 640/15262/14-ц від 26.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 243,60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2015 р стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Київського ВДВС ХМУЮ заяву про відкриття виконавчого провадження одночасно з накладенням арешту на майно боржника та оголошенням заборони на його відчуження, а також проведенням опису і арешту майна боржника у порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.124).

Згідно долученої до справи копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 17, 19,20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження», 17.01.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46538119 з примусового виконання виконавчого листа № 640/15262/14-ц, виданого Київським районним судом м. Харкова 26.12.2014 р. про стягнення заборгованості в сумі 10034,51 грн.; в якому боржникому було визначено ОСОБА_1, стягувачем - ПАТ КБ «ПриватБанк», та надано боржнику семиденний строк для добровільного погашення заборгованості (а.с.130).

Вирішуючи по суті вимогу заявника про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо примусового виконання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова по справі №640/15262/14-ц від 21.10.2014 року, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (надалі по тексту Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення,

зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З урахуванням вищезазначеного та враховуючи положення ч. 1 статті 14 ЦПК України в якій визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, суд вважає, що вимоги заявника в цій частині є безпідставними, оскільки державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 своїми діями щодо примусового виконання рішення суду, яке набуло чинності, виконувала вимоги Закону, а тому підстави для визнання їх неправомірними відсутні.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо не надіслання вчасно копії постанови ВП№46538119 від 17.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження, то суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи державний виконавець Манерко Д.Д., який виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2015 року, супровідним листом № 494/23 від 17.01.2015 р. направив цю постанову ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.129).

Разом з тим, скаржник оскаржує дії саме державного виконавця Конюхової В.А., яка відповідно до копії Розпорядження №51/07-03 від 14.07.2015 року отримала від державного виконавця Манерко Д.Д. виконавчі провадження по територіальній дільниці №23 (а.с.157).

Проте, з огляду на те, що державний виконавець Конюхова В.А. отримала на виконання виконавче провадження вже після пяти місяців з часу його відкриття, то вимоги заявника щодо неправомірних дій державного виконавця Конюхової В.А. з несвоєчасного надсилання їй постанови про відкриття провадження є безпідставними.

Разом з тим, судом встановлено, що державний виконавець Конюхова В.А. одночасно із винесеними нею постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна боржника від 07.09.2015 року, повторно направила на адресу ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія чеку та конверту, оригінал яких було оглянуто в судовому засіданні (а.с.127-128).

У звязку з вищевикладеним, судом не встановлено неправомірності дій старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо несвоєчасності надсилання боржнику постанови від 17.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 щодо винесення постанов про розшук майна боржника від 07.09.2015 року та про арешт майна боржника від 07.09.2015 року, а також вимог щодо їх скасування, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.01.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46538119 з виконання виконавчого листа № 640/15262/14-ц, виданого Київським районним судом м. Харкова 26.12.2014 р. про стягнення заборгованості в сумі 10034,51 грн.

На час виконання розпорядження №51/07-03 від 14.07.2015 року про передачу матеріалів виконавчого провадження за територіальною дільницею №23 до територіальної дільниці №29, виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/15262/14-ц тривало.

Згідно відповіді ВДАІ з обслуговування Київського району м. Харкова та АТІ, яка надійшла на запит державного виконавця, було встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб: АХ 0391 ВТ, АХС 154365, 30.10.2008, CHEVROLET AVEO TC 58U, (2008), СІРИЙ, № ДВ. LSGTC58U18Y128466 (а.с.132).

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути

накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин виконавцем.

Таким чином, постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 у ВП№.09.2015 року було накладено арешт на автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC 58U, державний номер НОМЕР_1, АХС 15465, 30.10.2008, сірий, № дв. LSGTC58U18Y128466, що належить ОСОБА_1, у межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику (а.с.133).

Належних та допустимих доказів неправомірності винесення цієї постанови заявник до суду не надав.

Крім того, судом встановлено, що виконуючи вимоги ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Конюховою В.А. 07.09.2015 року була винесена постанова про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу, який належить боржнику із вилученням ключів (а.с.137), неправомірність якої також заявником не доведена, а судом не встановлена.

Крім того, суд бажає зауважити, що посилання заявника на те, що державний виконавець порушив строки здійснення виконавчих дій не дають підстави для задоволення вимог заявника в тих межах, в яких вони заявлені. Ці обставини є підставою для оскарження бездіяльності державного виконавця стягувачем безпосередньо до керівника відповідного органу державної виконавчої служби чи до суду. Перевищення строків проведення примусового виконання рішення суду не створює наслідки для його автоматичного закриття.

Щодо посилань заявника на винесення державним виконавцем Манеркою Д.Д. постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження у неробочий день, а саме у неділю 25.01.2015 року, то ці доводи представником державної виконавчої служби не були спростовані, проте на думку суду ця обставина не впливає на оскаржені дії державного виконавця Конюхової В.А. в межах заявлених вимог.

Згідно ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 640/15262/14-ц, виданого Київським районним судом м. Харкова 26.12.2014 р., перебувало на виконанні, то державний виконавець, діючи в межах Закону України «Про виконавче провадження» правомірно виніс постанови про розшук майна боржника від 07.09.2015 року та про арешт майна боржника від 07.09.2015 року, а тому підстав для їх скасування у суду не має, у звязку з чим скарга заявника і в цій частині не підлягає задоволенню.

На теперішній час судом встановлено, що на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12.01.2016 року про скасування заочного рішення, старшим державним виконавцем Конюховою В.А. на підставі п.4 ч.1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою було припинено чинність арешту майна боржника, скасовані заходи примусового виконання рішення, відмовлено у розшуку майна боржника (а.с.153).

Керуючись ст.ст. 1,2,4,6, 11,13 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 210, 213, 218, 383, 386, 387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5-ти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 05 лютого 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша