АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

19 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів, відшкодування завданої моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Філії «Розрахунковий центр» ПАТ «КБ«ПриватБанк» про стягнення з відповідачів на його користь суми завданих збитків у розмірі 27 483,60 грн. та завданої моральної шкоди у розмірі 263 088,00 грн. Вточнивши позовні вимоги просив застосувати наслідки недійсності правочинів: договорів кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 р. та про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007 р., стягнувши з ПАТ «КБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 27 483,60 грн., 263 088,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів, відшкодування завданої моральної шкоди - задоволенні частково.

Застосовано наслідки недійсності договору кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 р. та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 27 483,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.144-149).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в цій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 222-224).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржує мій частині слід скасувати, а у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів - відмовити.

Судом 1 інстанції встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2010 року з ОСОБА_2 на користь товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в розмірі 3 393, 37 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 27 092,67 грн., судовий збір в розмірі 270,93грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього 27 483,60 грн. (а.с. 10-11).

Згідно рішення, зазначена сума заборгованості була стягнута з ОСОБА_2 за невиконання ним кредитного договору № 76751-CRED від 18.07.2007 року, за яким йому було надано кошти в розмірі 6000 доларів США на строк до 17.07.2009 року зі сплатою 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 20.09.2011 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-8402/10, виданого 15.09.2011 року Шевченківського районного суду м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 27 483,60 грн. (а.с. 124).

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 30.11.2012 року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа коштів в сумі 27 483,60 грн. закінчено у зв'язку із тим, що борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті та перераховані повністю, що також підтверджується квитанцією № 5546.133.1 про перерахування ОСОБА_2 ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві відповідних коштів (а.с. 125-127).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та визнано недійсними кредитний договір № 76751-CRED від 18.07.2007 року та договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007 року (а.с. 5-9).

Задовольняючи позовні вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення грошових коштів, суд 1 інстанції, керуючись ст..ст. 202-204, 215, 216 ЦК України, виходив із того, що відповідачем грошові кошти в розмірі 27 483,60 грн. були отримані на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2010 року про стягнення заборгованості по кредитному договору, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 року, визнано недійсним, що на думку суду 1 інстанції є підставою для застосування наслідки недійсності правочину та стягнення з відповідача отримані ним за цим недійсним договором кошти на користь позивача.

Однак, з вказаними висками суду 1 інстанції, колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п. п. 7, 10 зазначеної Постанови, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена стороні недійсного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти в сумі 27 483, 60 грн. стягнуті з позивача на користь банку в порядку виконавчого провадження за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що вищевказані кошти отримані відповідачем на виконання правочину, який визнано недійсним, і відповідно необґрунтовано дійшов висновку щодо застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів на користь позивача, застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 216 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення скасувати в оскаржуємій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року в оскаржуємій частині - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності правочинів, стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: