АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 16 грудня 2015 року (а.с. 23-25), просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 870,73 долари США депозитних коштів, відсотків по кредиту та 3% річних за час прострочення повернення депозиту та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 04 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 331832/311085/6-15 «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті на суму 9480 доларів США на термін з 04 лютого 2015 року по 04 серпня 2015 року.

Після спливу строку дії договору банком на його вимогу депозитні кошти повернуті не були.

В подальшому ним було отримано 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вважає, що залишок коштів за договором має бути стягнутий з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі відділення № 8 Філії «Полтавське РУ» був укладений договір № 331832/311085/6-15 «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті.

Відповідно до п.1 Договору позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 9480 дол. США на умовах договору.

Відповідно до п.2 Договору нарахування відсотків на рахунок за вкладом проводиться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банку, до дня, який передує його поверненню «клієнту» або списанню з рахунка «клієнта» у сумі 10,6 % річних.

Договір був укладений на термін з 04 лютого 2015 року по 04 серпня 2015 року.

Відповідно до договору відповідач зобов'язаний після закінчення терміну дії договору повернути суму внеску і суму нарахованих відсотків за період користування ним, в день, наступний за останнім днем строку внеску.

Після спливу строку договору ОСОБА_3 звернувся до банку з вимогою повернути суму внеску та нараховані відсотки за користування ним проценти, але йому було відмовлено у виплаті.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

04 листопада 2015 року ОСОБА_3 отримав 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент ухвалення рішення у банк було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач, отримавши відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не позбавлений права в позасудовому порядку пред'явити вимоги до банку про виплату залишків коштів, встати у чергу кредиторів та одержати відшкодування за рахунок продажу активів Банку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

З моменту запровадження у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами 200 000 грн., встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з ч. 5 п. 1 ст. 36 зазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду щодо ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Таким чином, нарахування відсотків по депозиту та пені за прострочення його виплати зупиняється з 17 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом відшкодовуються Фондом в порядку черговості за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

При цьому, стягнення з ліквідованого банку належних ОСОБА_3 грошових коштів за договором банківського вкладу порушить порядок задоволення вимог кредиторів, встановлений ст. ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання апеляційної скарги на судову практику Октябрського районного суду м. Полтави є неспроможною, оскільки відповідно до ст. 4 ЦК України судовий прецедент не є джерелом цивільного права України.

Натомість правильність висновків суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: