Справа №451/790/16-ц
Провадження № 6/451/23/16
УХВАЛА

іменем України

01 серпня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника ВДВС РУЮ - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів цивільну справу за поданням ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,-

встановив:

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернулася до суду із поданням, яке погоджено із начальником відділу ВДВС Радехівського РУЮ ОСОБА_3, у встановленому законом порядку, про тимчасове обмеження права на виїзд з території України громадянина України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №499/7 (номер за ЄДРВП 50358906), яке відкрите 1.03.2016 року, по примусовому виконанні виконавчого листа №2-281/10 від 28.09.2010 року Радехівського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ АКБ «Індустріал Банк» боргу в розмірі 27 774 гривні 60 копійок. Станом на сьогоднішній день, боржником заборгованість згідно вищевказаного виконавчого документу не погашено. ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття провадження, що підтверджується рекомендованим з повідомленням про вручення, однак добровільно рішення суду не виконує, борг не сплачує. При виході по місцю проживання боржника вул.Львівська,62 м.Радехів було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, на даний час знаходиться за кордоном. Інформація про відкриті рахунки боржника відсутня, згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області він на обліку, як одержувач пенсії не перебуває; згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Радехівському районі Львівської області за боржником земельні ділянки не облікуються; згідно відповіді Радехівського РЦЗ боржник на обліку, як безробітний не перебуває, тому із посиланням на норми Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», просили обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, про тимчасове обмеження боржника у виконавчому провадженні у праві виїзду за межі України, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

14 липня 2016 року прийшов до висновку про відкладення розгляду подання та виклику в судове засідання державного виконавця із виконавчим провадженням для огляду в судовому засіданні.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 у судовому засіданні подання підтримав з підстав викладених у ньому. Підтвердила суду факт отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження 2.03.2016 року, що підтверджується рекомендованим з повідомленням про вручення. Окрім цього, суду пояснила, що відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 повідомлення боржнику про скерування до суду подання не надсилали, оскільки було відомо, що він перебуває за кордоном.

Суд перевіривши матеріали справи, оглянувши виконавче провадження, дослідивши їх доказами вважає, що в задоволенні подання Старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ у Львівській області ОСОБА_1 необхідно відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №499/7 (номер за ЄДРВП 50358906), яке відкрите 1.03.2016 року, по примусовому виконанні виконавчого листа №2-281/10 від 28.09.2010 року Радехівського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ АКБ «Індустріал Банк» боргу в розмірі 27 774 гривні 60 копійок (а.с. 5).

Постановою державного виконавця від 1.03.2016 року відкрито виконавче провадження, постанову про відкриття провадження боржник отримав 2.03.2016 року, що підтверджується рекомендованим з повідомленням про вручення (а.с.9).

Із оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження вбачається, що 8.06.2016 року боржнику скеровано повідомлення про примусове виконання рішення на 16.06.2016 року, яке він отримав 9.06.2016 року (а.с.9), однак при виході по місцю проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, на даний час знаходиться за кордоном у Польщі на заробітках (а.с.10).

Відповідно до ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює статтею 8 даного закону порядок розв'язання спорів у цій сфері. Частиною 2 ст.6 цього закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема коли він ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 6.06.2008 року № 25-32/507 «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, в тому числі зі сплати аліментів, покладені на них рішенням судів», подання обовязково має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. п. 12.1., 12.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Суд вважає за необхідне відзначити про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення державним виконавцем боржника ОСОБА_2 про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду, що є обовязком державного виконавця.

Верховний Суд України у своєму листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» відзначив, що у судовій практиці постає питання про визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі №606-XIV його значення не розкрито. Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст.377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Системний аналіз вищенаведених норм процесуального права дає суду підстави для висновку, що боржник може бути обмеженим у праві виїзду за межі України лише у тому разі, якщо у матеріалах справи наявні надані саме державним виконавцем належні та допустимі докази на підтвердження обставини ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Матеріали даної справи таких доказів не містять.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Проте у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази на підтвердження наявності факту про ухилення боржником ОСОБА_2 від виконання виконавчого провадження. Саме лише посилання на наявність заборгованості не є достатньою підставою для задоволення подання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даній справі заявником не було належним чином виконано обовязок доведення належними та допустимими доказами тих обставин, якими Відділ державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області обґрунтовував своє подання до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Що, в свою чергу, виключає можливість задоволення відповідного подання органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст.208, 210, 212, 213, 377-1, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_4