АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/288/16 Справа № 205/2080/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 16 серпня 2007 року сторони уклали кредитний договір №DNG0G100002250, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 49 500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних, з кінцевим терміном повернення 13.08.2037 року.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між сторонами 16.08.2007 року було укладено договір іпотеки № DNG0G100002250, відповідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, що належить відповідачці на праві власності згідно договору купівлі-продажу.

За довідкою від 05.07.2011 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням суду від 14.08.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0G100002250 від 16.08.2007 року.

Враховуючи вищевикладене позивач просить суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку АДРЕСА_1. Стягнути з співвідповідачів судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин справи, невірно застосовані норми матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог, ч. 5 ст. 74, ч. 9 ст. 76 ч. 2, ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення відповідача належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне скаргу задовольнити, рішення суду скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №DNG0G100002250, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку в сумі 49 500,00 доларів США, строком користування до 13 серпня 2037 року (а.с.7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №DNG0G100002250, відповідно до умов якого предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.11).

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, позивач в листопаді 2012 року звертався до суду із позовом по звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням суду від 14 серпня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0G100002250 від 16.08.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.12-13).

Згідно довідки від 05.07.2011 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі отримували досудову вимогу про добровільне звільнення предмету іпотеки у встановлені законом строки, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові.

З такими висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, така позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 09.09.2015 року по справі № 6-455цс15, вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище норми матеріального права, обставини справи, та прийшов до помилкового висновку про відмову у позові.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного та з урахуванням того, що направлення письмової вимоги щодо добровільного звільнення предмету іпотеки не є обов'язковим, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 77,95 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року скасувати.

Виселити з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 77,95 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: