Справа № 369/5450/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/230/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 21.01.2016
У Х В А Л А

іменем України

21 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнила і мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 Шлюб розірвано 29 травня 2012 року.

Вказувала, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, розділено їх спільне сумісне майно у вигляді будинку № 10 по вул.Чкалова у с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області і за нею визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Зазначала, що відповідачі порушують її права як власника і чинять перешкоди у користуванні будинком, зокрема 4 та 24 квітня 2015 року її син відповідач ОСОБА_4 не впустив її до будинку, пославшись на відсутність власника будинку ОСОБА_2 Посилаючись на порушення її прав як співласника будинку просила зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні будинком по вул.Чкалова10 у с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області шляхом надання ключів від воріт, хвіртки та вхідних дверей будинку, а також вселити її до спірного будинку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні будинком по вул.Чкалова10 у с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області та надати ключі від воріт, хвіртки та вхідних дверей будинку, а також вселено ОСОБА_3 до спірного будинку.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що він не чинить перешкод позивачі у користуванні будинком, бо у будинку мешкає їх син ОСОБА_4 із сімєю, який і не впускає матір до будинку. Крім того, заміна замків в будинку з його боку у червні 2013 року була вимушеним кроком для збереження майна, бо між ним і позивачкою вирішувався спір про розподіл спільного майна. Суд не дав оцінки тому факту, що позивачка не має ні права власності, ні права користування земельною ділянкою, що унеможливолює користування будиноком. Крім того, суд не врахував, що позивачка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак її вимога про вселення до будинку є незаконною.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.

ОСОБА_3 та її представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

ОСОБА_4 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов та усуваючи перешкоди і вселяючи позивачку до спірного будинку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні будинком по вул.Чкалова10 у с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, 1/2 частина якого належить їй на праві власності, що у свою чернгу свідчить про порушення її прав як власника, передбачених ст.ст.317, 319, 321 ЦК України.

Вказані права підлягають захисту шляхом зобовязання передати ключі та вселення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам закону.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 29 травня 2012 року.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку по вул.Чкалова10 у с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області в рівних частинах. Позивачка набула права власності на половину вказаного будинку на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року, яким проведено розподіл спільного майна подружжя.

Також судом встановлено, що відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні будинком, зокрема змінені замки на вхідних дверях, хвіртці та воротах і відповідачі заперечують проти її проживання в будинку.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано захистив права позивачки як співвласника будинку та усунув перешкоди і вселив її до житлового будинку.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що заміна замків в будинку з його боку у червні 2013 року була вимушеним кроком для збереження майна, бо між ним і позивачкою вирішувався спір про розподіл спільного майна, не спростовують висновків суду про наявність підстав для усунення перешкод у користуванні будинком та її вселення, поскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка є співвласником і має відповідні права у відношенні володіння і користування будинком незалежно від ьінших обставин, в тому числі конфліктів між ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не чинить перешкод позивачі у користуванні будинком, бо у будинку мешкає їх син ОСОБА_4 із сімєю, який і не впускає матір до будинку суперечать матеріалам справи, в яких міститься висновок дільничного інспектора Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, згідно якого ДІМ проводив перевірку за зверненням ОСОБА_3 щодо перешкод їй у проживанні в будинку, де опитаний інспектором міліції ОСОБА_2 підтвердив факт заміни замків на дверях і відсутність наміру впускати її до будинку і можливість надання доступу тільки після судового рішення.

Такі посилання в апеляційній скарзи спростовуються поясненнями самого ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Крім того, як вище вказувіалося відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірного будинку.

Відповідно до ст.41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобовязує.

За змістом вказаних норм саме на власника майна покладається обовязок при використанні власності не завдавати шкоди правам інших громадян.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка не має ні права власності, ні права користування земельною ділянкою, що унеможливолює користування будинком безпідставні. В даному випадку право позивачки здійснювати повноваження власника будинку, в тому числі користуватися ним, належить їй в силу приписів закону (ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України) і не повязується та не витікає із наявності у неї права власності чи права користування земельною ділянкою.

Крім того, такі доводи безпідставні, поскільки позивачка набула права власності на 1/2 частину будинку у 2012 році. Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані посилання апелянта на те, що позивачка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак її вимога про вселення до будинку є незаконною. В даному випадку позивачка є співвласником будинку і має право згідно ст.317,319 ЦК України володіти і користуватися спірним будинком, в тому числі проживати в ньому, незалежно від місця реєстрації.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: