АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1366/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19076/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, Друга Хмельницька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, вказував, що 18 грудня 2008 року його рідна бабуся ОСОБА_4 склала заповіт за яким все належне їй майно заповіла йому, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла. У встановленому порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини, де дізнався, що 26 жовтня 2011 року його бабуся ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я племінниці ОСОБА_1 Вважаючи вказаний заповіт недійсним, позивач зазначав, що у 2008 році бабуся перенесла інсульт. Завдяки лікуванню та постійному догляду її стан покращився. Але з початку 2010 року стан бабусі почав стрімко погіршуватися, скаржилася на постійні головокружіння, які супроводжувались різними негативними наслідками. Самостійно пересуватись вона практично не могла. Вказував, що неодноразово проходила стаціонарне лікування у неврологічному відділенні № 1 Хмельницької міської лікарні. Крім того, у зв'язку з тим, що неадекватно стала реагувати на речі, почались випадки не сприйняття дійсності подій, звертався до лікарів Хмельницького психоневрологічного диспансеру за консультацією. Лікарі вказаного закладу неодноразово приїздили і надавали бабусі допомогу, однак спроби поліпшити її стан позитивного результату не дали. Отже, вказував, що на час складання заповіту на користь ОСОБА_1, бабуся дуже хворіла та не могла адекватно сприймати дійсність і усвідомлювати вчинення своїх дій. Також, зазначав, що при посвідченні заповіту нотаріусом було порушено процедуру вчинення нотаріальних дій, зокрема, не дотримано правил посвідчення заповіту поза межами нотаріальної контори. Тому просив ухвалити рішення яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, посвідчений нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М. Провадження № 22-ц/1366/16

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 39 контори, реєстраційний номер № 3-1688 від 26 жовтня 2011 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Вказує, що при вирішенні спору суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню. З апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_2 вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_4

18 грудня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, яким заповіла все її рухоме і нерухоме майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2

26 жовтня 2011 року ОСОБА_4 склала інший заповіт, який посвідчений нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, яким заповіла квартиру АДРЕСА_1 своїй племінниці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Стаття 1247 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Нормами ст.ст. 1248, 1253 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно ст. 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Таким чином з урахуванням вимог норм закону психічний стан особи має встановлюватись висновком судово-психіатричної експертизи.

Отже висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, висновок експертизи в такій справі є обов'язковим доказом і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, але будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що може встановлюватись відповідним експертним висновком.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу.

За висновком судово-психіатричної (посмертної) експертизи за наявними матеріалами справи встановити яким був психічний стан ОСОБА_4, чи розуміла вона значення своїх дій та чи могла керувати ними при складанні заповіту неможливо.

У відповідності до ст.ст. 3. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на обставини справи, досліджені докази, висновок судово-психіатричної (посмертної) експертизи колегія суддів приходить до висновку, що належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_4 на час складання другого заповіту 26 жовтня 2011 року не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними внаслідок психічного захворювання, загального захворювання інших фізичних вад ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді здобуто не було.

Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень щодо недотримання правил посвідчення заповіту поза межами нотаріальної контори.

При цьому в позовній заяві позивач взагалі не навів, які саме порушення допустила нотаріус при посвідченні заповіту, адже, як вбачається з самого заповіту, нотаріусом було дотримано вимоги ст.ст. 1248, 1253 Цивільного кодексу України.

З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності рішення суду з тих підстав, що в суді першої інстанції було встановлено, що на час складання другого заповіту 26 жовтня 2011 року ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними спростовуються висновком експертизи та іншими матеріалами справи. В обґрунтування цих своїх тверджень апелянт в апеляційній скарзі не навів достатніх та переконливих доказів, які не були взяті до уваги судом при прийнятті рішення.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко