Провадження № 22-ц/783/1397/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ФОН" про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ФОН» перед ПАТ «Укрсоцбанк» за генеральною угодою факторингу №000/1-06/7-008 від 18 серпня 2011 року та угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом №000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року у сумі 557 470 грн. звернуто стягнення на заставне майно: обєкт інтелектуальної власності знак для товарів і послуг «Вухо.Ком» (свідоцтво про знак для товарів і послуг №80075 від 25 липня 2007 року), з направленням коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 «М-ФОН» перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Надано ПАТ «Укрсоцбанк» право продажу від свого імені предмета забезпечуваного обтяження знак для товарів і послуг «Вухо.Ком», шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою іншою особою за ціною не нижче 557 470 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору у розмірі 8 362 грн. 06 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не було встановлено всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини справи, які суд встановив не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Мотивує тим, що його як відповідача позбавлено можливості подати до суду заяву про перегляд заочного рішення, оскільки суд не зазначив про те, що оскаржуване рішення заочне.

Вказує на те, що позивач безпідставно зіслався на Висновок про вартість майна від 15.08.2013 року, наданий СОД ПП «Енергомакс» в рамках Звіту про оцінку вартості майна, згідно якого оцінка предмету застави - знаку для товарів і послуг «Вухо.Ком» складає 7 712 грн., оскільки при укладені Договору застави від 23.08.2011 року його сторони погодили загальну вартість предмета застави права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «Вухо.Ком» у розмірі 28 762 480, 00 грн..

П.2.4.5. Договору застави передбачено право заставодержателя здійснювати перевірку предмета застави у звязку зі зміною конюктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії Основного договору за погодженням зі заставодавцем. В порушення даного пункту Договору застави, без жодного погодження із застводавцем здійснено переоцінку предмета застави, згідно якої вартість заставного майна зменшено у більш ніж 3 700 разів, що в грошовому еквіваленті становить 28 754 768, 00 грн. З наведеного слідує, що позивач не мав права без погодження з ОСОБА_3 здійснювати переоцінку предмета застави знаку товарів і послуг «Вухо.Ком». У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача з метою отримання відповідного погодження, що передбачено Договором застави. Всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, позивач не довів належним чином обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме не довів підставності звернення стягнення на предмет застави у розмірі 7 712 грн.

При розгляді справи за апеляційними скаргою представник ОСОБА_3 ОСОБА_5, котра була присутня у судових засіданнях 16.05.2016 року, 18.07.2016 року до стадії завершення з»ясування обставин у справі та переходу до судових дебатів, надала суду детальні пояснення у підтримання апеляційної скарги, доводи скарги підтримала. В додаткових поясненнях просить врахувати рішення господарських судів, копії яких долучено до письмових пояснень, за якими вважаються погашеними вимоги позивача до боржника ОСОБА_4 «М-Фон» як боржника, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет застави оскаржуваним рішенням.

В останнє судове засідання після оголошення перерви перед судовими дебатами не з»явилась. Клопотання про відкладення справи, колегія суддів вважає не містить даних про поважну причину неявки після перерви з узгодженням дати судового засідання, тому не вбачає підстав для відкладення справи.

Представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились повторно, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не скерували.

Колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, пояснення учасників процесу колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна задоволенню не підлягає, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 18 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 «Самсунг Електронікс Україна Компані» укладено генеральну угоду факторингу №000/1-06/7-008 /Т.1 а.с. 10-16/, відповідно до умов якої позивачу були відступлені права вимоги за договором №TN/67/14-0610, укладеним 15 червня 2010 року між ОСОБА_4 «М-ФОН» та ОСОБА_4 «Самсунг Електронікс Україна Компані» /а.с. 22-32 том.1/.

19 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 «М-ФОН» укладено угоду про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом №000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року /а.с.35-41 том.1/, із змінами та доповненнями, внесеними договорами про внесення змін від 23 серпня 2011 року, від 31 березня 2012 року та від 31 травня 2012 року /а.с. 42, 43, 45 ом.1 /, якою врегульовані взаємовідносини при проведенні розрахунків за контрактом на умовах факторингу.

Відповідно до пунктів 1.2, 3.1.1 угоди про співробітництво, ОСОБА_4 «М-ФОН» зобов»язалося своєчасно та в повному обсязі виконувати грошові зобовязання з оплати товару за контрактом на користь банку.

Згідно з п.1.10 угоди (зі змінами та доповненнями) ОСОБА_4 «М-ФОН» зобов»язалося належним чином оплачувати послуги з розрахункового, аналітичного та інформаційного обслуговування кредиторської заборгованості ОСОБА_4 «М-ФОН» за контрактом, які ПАТ «Укрсоцбанк» надає ОСОБА_4 «М-ФОН» (у розмірі, порядку та строки, встановлені в додатку №4 до угоди про співробітництво).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 «М-ФОН» зобов»язань за угодою, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави від 23 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим №3086 /а.с. 48-50 том1/.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач передав в заставу позивачу знак для товарів і послуг «Вухо.Ком», зареєстрований за заставодавцем на підставі свідоцтва на знак для товарів і послуг №80075, зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25 липня 2007 року /Т.1 а.с. 171-175/.

3 вересня 2012 року загальними зборами учасників ОСОБА_4 «М-ФОН» прийнято рішення про ліквідацію товариства та призначено ліквідатора. 25 жовтня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до ліквідатора із заявою про кредиторські вимоги / а.с.55-57 том.1/, на що 22 листопада 2012 року отримано повідомлення про результати розгляду такої, зокрема, визнання суми заборгованості в розмірі 38 808 683 грн. 14 коп.

Крім цього, на адресу боржника та заставодавця скеровувалися повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання та початок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження з вимогою погасити вказану заборгованість протягом 30 днів з моменту реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або у цей же строк передати такий у власність банку в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобовязання / а.с.65-66 том.1 /.

Висновком незалежної оцінки майна від 16 серпня 2013 року встановлено, що станом на 15 серпня 2013 року ринкова вартість предмету застави знаку для товарів і послуг «Вухо.Ком» становила 7 712 грн. без ПДВ / а.с. 69 оом.1 /. На дані цього висновку посилався позивач при зверненні до суду з позовом.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16 червня 2014 року визнано вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 «М-ФОН» на суму 43212622 грн. 73 коп. /а.с.56-57 том.1 /.

Суд першої інстанції врахував зазначені обставини як встановлені з посиланням на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, за якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_4 «М-ФОН» перед ПАТ «Укрсоцбанк» у зв»язку з неналежним виконанням зобовязань, передбачених договором №TN/67/14-0610 від 15 червня 2010 року та угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом №000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року, становить 43212622 грн. 73 коп.

Відповідно до висновку експерта №121/15 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності, ринкова ціна обєкта інтелектуальної власності знаку для товарів і послуг «Вухо.Ком», переданого у заставу на підставі договору застави від 23 серпня 2011 року, станом на 24 березня 2015 року визначена у сумі 557470 грн. без урахування ПДВ / а.с.8-41 том.2/.

Судом враховано положення абз. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», за яким -звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону Укаїни «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

На виконання вказаних вимог 31 серпня 2011 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом №41664187 від 22 серпня 2013 року /Т. 1 а.с.62-64 том.1 /.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 цього Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобов»язань, передбачених контрактом та угодою, суд дійшов висновку, про необхідність звернення стягнення на заставлене майно: об»єкт інтелектуальної власності знак для товарів і послуг «Вухо.Ком», з направленням коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 «М-ФОН» перед ПАТ «Укрсоцбанк», а також надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу від свого імені предмета забезпечуваного обтяження знак для товарів і послуг «Вухо.Ком», шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою іншою особою за ціною не нижче 557470 грн.

Зазначена вартість заставленого майна встановлена висновком експертизи, не спростована відповідачем і з цього приводу не заявлено будь-яких клопотань при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції вважав, що вартість предмета застави у договорі застави зазначена з метою виконання вимог щодо опису предмету застави, в той час як звернення стягнення на такий може відбуватися лише за ринковою вартістю. Пунктом 2.4.5 договору застави передбачено право заставодержателя за погодженням з заставодавцем здійснювати переоцінку предмета застави виключно у зв'язку зі змінами кон'юнктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації основного договору за погодженням із заставодавцем. Таким чином, цим пунктом передбачено: право, а не обов'язок заставодержателя; переоцінка предмета застави може відбуватися у зв'язку з виникненням чи впливом певних факторів на предмет застави, а також у разі пролонгації договору, проте до таких факторів не можна відносити звернення стягнення на предмет застави, що пов'язане з невиконанням зобов'язання. З такою позицією судут першої інстанції погоджується судова колегія.

Щодо позиції представника відповідача про припинення застави з підстав положень ст. 28 ЗУ «Про заставу» та ст. 609 ЦК України за якою - зобов»язання припиняється ліквідацією юридичної особи /боржника,кредитора/ крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов»язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов»язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю та посилання на рішення господарських судів за якими у 2016 році вимоги ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» на суму 33 696 687 гр. 30 коп. та на суму 43 211 587, 90 гр. ОСОБА_4 «М-Фон» вважаються погашеними, тобто в тому числі ті, які виникли на підставі договору у забезпечення якого поручився відповідач у справі та виключення боржника з ЄДР, - то з такою позицією колегія суддів не може погодитись, оскільки така не узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі №6-84цс 15, за змістом якої - саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи боржника за основним зобов»язанням та його виключення з Реєстру не тягнуть за собою припинення зобов»язання, адже до цього іпотекодержателем було пред»явлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки він неналежним чином виконував взяте на себе зобов»язання по погашенню боргу.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційній скарзі не наведено.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді