Справа № 500/7155/15-ц
Провадження № 2/500/15/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним, як за спадкоємцем за законом першої черги, після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що у правовстановлюючому документі на житловий будинок - свідоцтві про право власності НОМЕР_1, виданому виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області 18.06.2012 року зареєстрованому КП «Ізмаїльське МБТІ» 03.12.2012 року, реєстраційний номер 37278366, номер запису 136 в книзі 51/5, не вказано, яка саме частка належала спадкодавцю ОСОБА_4.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_2, в якій зазначила, що не заперечує проти визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та зазначила про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області 18.06.2012 року зареєстрованому КП «Ізмаїльське МБТІ» 03.12.2012 року, реєстраційний номер 37278366, номер запису 136 в книзі 51/5, житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності (1/1 частка) належить власникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, що також, підтверджено Витягом про державну реєстрацію прав за №36517621 від 03.12.2012 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №12296842 від 06.11.2013 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №51512010 від 11.01.2016р. (а.с.15,16,17).

Згідно витягу із рішення Ізмаїльського Виконкому міської ради народних депутатів №622 п. 5 від 14.11.1984 року та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 14.02.1985 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 (без визначення часток) (а.с. 9-10,13).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 16.02.2012 року КП «Ізмаїльське МБТІ», по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, власниками якого значаться ОСОБА_3, ОСОБА_4 (розмір часток власності не визначений) (а.с. 6-8).

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 26.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42272631 від 27.11.2015 року інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, - відсутня (а.с. 20).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 стали: його син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 28.05.1985 року (а.с. 4).

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Позивач ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 спадщину прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини та протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою (а.с. 21-23).

27.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №2773/02-14 від 27.11.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що у правовстановлюючому документі на житловий будинок - свідоцтві про право власності НОМЕР_1, виданому виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області 18.06.2012 року зареєстрованому КП «Ізмаїльське МБТІ» 03.12.2012 року, реєстраційний номер 37278366, номер запису 136 в книзі 51/5, не вказано, яка саме частка належала спадкодавцю ОСОБА_4 а.с. 18).

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч.2 ст.370 ЦПК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2016р.

Суддя: А.С.Адамов