РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою,трьох відсотків річних, неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів із вимогою про стягнення суми боргу у розмірі, еквівалентній 56622 доларам США, обґрунтувавши свій позов тим, що 30.08.2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Вказувала, що за умовами вказаного договору, позивач передав у власність ОСОБА_2 кошти на суму 4725доларів США, які остання повинна була повернути в тому же розмірі у порядку і строки передбачені договором.

Зазначала, що в забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобовязань за договором позики нею, тобто позивачем у справі, та ОСОБА_3 30 вересня 2014 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручився перед нею, ОСОБА_1 за повернення ОСОБА_2 позичених коштів і відповідно до цього став солідарним із нею боржником.

Вказала, що встановлений договором позики термін виконання відповідачами зобовязань з повернення їй коштів скінчився 30 серпня 2015 року та що ОСОБА_2 здійснила лише одну виплату за договором, а саме: 30.09.2014 року 75 доларів США. Отже, зазначала, що станом на 09.11.2015 року сума боргу за договором позики складає 4650 доларів США

У звязку із чим просила суд стягнути з відповідачів суму за договором позики у розмірі 4650 доларів США, суму процентів за користування коштами на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 30.08.2014 року по 09.11.2015 року, що складає 1233 доларів США, 3% річних за період з 30.10.2014 року по 09.11.2015 року на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 143 долара США та неустойку, встановлену договором у розмірі 50596 доларів США.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Через канцелярію суду 05.01.2016 року подав заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглянути справи за його відсутності (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, клопотань та заяв до суду не надала.

З урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 4725 доларів США зі строком та періодами повернення грошових коштів щомісячно, але не пізніше 30 серпня 2015 року (а.с.7-8).

Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобовязань за договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30.09.2014 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручився перед позивачем в солідарному порядку з ОСОБА_2 за повернення грошових коштів в загальному розмірі 4725 доларів США та в разі прострочення виконання зобовязань сплатити проценти за користування позикою, три проценти річних та неустойку, компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди (а.с.9).

Згідно даних, наданих позивачем, відповідач ОСОБА_2 з позичених коштів повернула лише 75 доларів США, а інша сума валютних коштів в сумі 4650 доларів США залишилась неповернута.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за договором позики, суд погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на наведене договір та розписка визнається судом борговими документами, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_2 не використала наданого законом права та не зверталась до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з цього правила не встановлювались.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що 30.08.2014 року між сторонами дійсно був укладений договір позики, а з огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у ОСОБА_2 виникли зобов'язання по поверненню позики, а у ОСОБА_3 з дня підписання договору поруки, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми позики є обґрунтованими.

Щодо вимог ОСОБА_1 відносно нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування позикою та трьох процентів річних, то суд зазначає наступне.

Дійсно, наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі прострочили повернення суми позики, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми у розмірі 143 долара США, яка вираховується відповідно до періоду з 30.10.2014 року по 09.11.2015 року та суми прострочення 4650 дол. США, з якими суд погоджується (4650*3%/100%/365*3 = 143).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що умовами договорами позики, укладеними між позивачем та відповідачем не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 30 серпня 2014 року по 09.11.2015 року, що складає 1233 доларів США (а.с.3).

Крім того, згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку, як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, абзацом 2 п.6 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики за порушення виконання зобов'язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3 % від суми простроченого зобовязання за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня. За розрахунком позивача, неустойка складає 4650 доларів США за період з 10.11.2014 року по 09.11.2015 року (а.с.5).

Щодо валюти виконання зобов'язання, то це обґрунтовується наступним.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у

гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Тому суд, керуючись ч.2 ст. 533 ЦПК України перераховує загальну суму боргу 56622 доларів США у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення, а отже отримує суму у розмірі 1464969 грн. 68 коп. (з розрахунку 1 долар США=2587.2756 грн.).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою,трьох відсотків річних, неустойки задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, к. 93), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 30.08.2014 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, 3 % річних, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 56622 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ на день ухвалення рішення 1464969 грн. 68 коп.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, к. 93), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3045 грн. 46 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в єдиному примірнику в нарадчий кімнаті.

Суддя Н.В. Якуша