Єдиний унікальний номер 725/5352/15-ц
Номер провадження 2/725/1146/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Посилався на те, що 01.06.2015 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Део Ланос» д.н. НОМЕР_4 в м.Чернівці по вул.Винниченка, 89, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_3, яким керував позивач.

Постановою Глибоцького районного суду м.Чернівці від 06.07.2015 року у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2015 року, було визнано винним ОСОБА_3 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

Автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_4, позивач керував транспортним засобом на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_3 було пошкоджено, вартість відновлювального ремонту згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження становить 31214 грн. 94 коп. Вартість проведеного авто товарознавчого дослідження становить 1200 грн. 00 коп.

Також позивач вказував на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», де перебував з 01.06.2015 року по 12.06.2015 року, після чого був виписаний з діагнозом: забій грудної клітини.

За період лікування В ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» він витратив на лікування 1767 грн. 60 коп., що підтверджує відповідними фіскальними чеками.

Таким чином розмірі завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди становить 34182 грн. 54 коп.

Крім того, позивач зазначив, що такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, яких він зазнав, внаслідок пошкодження майна спричинення тілесних ушкоджень, оскільки він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, був порушений його нормальний життєвий спосіб життя. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 гривень.

У добровільному порядку відшкодувати завдані збитки відповідач відмовляється.

Просив стягнути з відповідача на його користь 34182 грн. 54 коп. на відшкодування моральної шкоди та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

21.12.2015 року судом за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай».

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Пояснили, що не звернення позивача з заявою до страховика про виплату страхового відшкодування не позбавляє його права на звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди безпосередньо винною особою. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснив суду, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай», а тому не пред'явлення вимог до страховика є підставою для відмови в позові до нього. Крім того, не погодився із заявленим позивачем розміром майнової та моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позову до нього.

Представник відповідача ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» у судове засідання не з'явився. Надав суду письмові пояснення, в яких позов не визнав, оскільки потерпіла особа не зверталася до них з заявою про виплату страхового відшкодування.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст.22,23 та Главою 82 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 01.06.2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Део Ланос» д.н. НОМЕР_4 по вул. Винниченка,89 м.Чернівці, не дотримався безпечної дистанції руху , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.07.2015 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень у дохід держави.

Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_3 в настанні дорожньо-транспортної пригоди 01.06.2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла та керувала транспортним засобом, визнана постановою суду винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а тому він зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану транспортним засобом, що була заподіяна внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.06.2015 року.

Як видно, з дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Ваз 2107» д.н. НОМЕР_3, вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.51).

За змістом п.2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Стаття 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, серед яких зазначено право володіння.

Відповідно до статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові 6-183цс14 від 03.12.2014 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 є належним позивачем по справі та має право на захист свого речового права, в тому числі на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування.

Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом №АІ/2936431 від 25.09.2014 року.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, встановленому законодавством.

Положеннями ст.34 Закону встановлено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ст.35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, аналізуючи наведені вище положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що в даному випадку виникають різні за своєю правовою природою зобов'язання.

Так, завдання потерпілому шкоди внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди відповідає обов'язок особи, яка її завдала, відшкодувати шкоду. Одночасно у разі, якщо цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована, внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди також виникає договірне зобов'язання, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у даному випадку є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного, вибір способу захисту свого права, яке є абсолютним, та відповідного зобов'язання належить виключно потерпілій особі, яка не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, тобто від ОСОБА_3, який в свою чергу після задоволення вимог постраждалої особи набуває право звернутися до страховика з вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірі та обсязі, визначених договором страхування.

З урахуванням наведеного суд відхиляє доводи відповідача про те, що не пред'явлення вимог до страховика є підставою для відмови в позові до нього.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта.

Так, в матеріалах справи наявний висновок експертного автотоварознавчого дослідження №83-09-15 від 10.09.2015 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_3, внаслідок пошкодження при ДТП 01.06.2015 року - становить 31214 грн. 94 коп. (а.с.52-83).

Суд не приймає до уваги наявну в матеріалах справи копію звіту з оцінки транспортного засобу №2301, яка була надана відповідачем, оскільки суду не було надано для огляду оригіналу зазначеного звіту, крім того не надано доказів, щодо наявності в оцінювача права на здійснення даної діяльності.

З клопотанням про призначення по справі відповідної судової експертизи відповідач не звертався.

Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 31214 грн. 94 коп.

Також судом встановлено, що під час настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та знаходився на лікуванні в ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з 01.06.2015 року по 12.06.2015 року з діагнозом: забій грудної клітки (а.с.91-92).

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні фіскальних чеків, позивач під час стаціонарного лікування в лікарні поніс витрати та придбав медикаментів на суму 1767 грн. 60 коп. (а.с.93-94).

Тому суд приходить до висновку, що дана позовна вимога також підлягає задоволенню.

Крім того, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача вартості проведеного експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 1200 грн. 00 коп.

З приводу зазначеної вимоги суд зауважує наступне:

Так, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи наведено у ч.3 зазначеної статті, серед яких зокрема вказуються витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Таким чином, Законом не віднесено до судових витрат - витрати, пов'язані з проведенням експертного дослідження до відкриття провадження у справі судом, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як було встановлено судом, позивачу ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 1000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення судових витрат, що складаються з судового збору, однак при цьому зауважує, що позовні вимоги ОСОБА_5 судом було задоволено частково, а тому судові витрати підлягають пропорційному зменшенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.8, 10,11, 57, 60, 88, 209,212,215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 32985 грн. 54 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 749 грн. 46 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька