Провадження №22-ц/784/193/16
Справа № 479/1160/14-ц
Провадження № 22ц/784/193/16 Головуючий в 1 інстанції Кондрачук А.П.
Категорія: 27 Доповідач Маляренко І.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Прокопчук Л.М.

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк

«ПриватБанк» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від

26 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства

комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 23 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір № ODXRRX10760110, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит у сумі 1275 грн 60 коп. строком на рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_1 має загальну заборгованість у розмірі 46109 грн 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1145 грн 93 коп.; заборгованості за відсотками 15808 грн 06 коп.; заборгованості з комісії 19 грн 18 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором 29155 грн 59 коп., штрафу (фіксована частина) 250 грн та штрафу (процентна складова) 2019 грн 20 коп.

Судовим наказом Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2009 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість у розмірі 5725 грн 60 коп., тому різниця становить 40383 грн 98 коп., крім цього: 500 грн штраф (фіксована частина) та 2019 грн 20 коп. штраф (процентна складова), отже загальний розмір заборгованості становить 42903 грн 18 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 42903 грн 18 коп. заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин та відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і

обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов

задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що відповідно до заяви від 23 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODXRRX10760110, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику споживчий строковий кредит у сумі 1275 грн 60 коп. на строк 12 місяців, тобто по 23 квітня 2008 року, з умовами сплати за користування процентами 1 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 31 грн 25 коп. та одноразової винагороди за

надання фінансового інструменту у розмірі 212 грн 60 коп., в обмін на зобовязання

позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, що зазначені в

заяві та Умовах надання споживчого кредиту у визначені строки. Погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісячно з 23 по 27 число кожного місяця в сумі 144 грн. 68 коп.

Відповідно до заяви про надання споживчого кредиту «Товари в розстрочку» відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які є невід'ємною частиною договору. Зазначені обставини відповідачем не оспорюються.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), які є невід'ємною частиною договору, термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, встановлено сторонами у 5 років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в межах позовної давності реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитними коштами і процентами станом на 17 квітня 2009 року, не надав доказів наявності у нього права на примусове стягнення додаткових сум та фактично з 11 квітня 2014 року втратив право на їх стягнення, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, позивачем така пропущена, тому вважав, що у позові з цих підстав необхідно відмовити.

Колегія при оцінці висновків суду першої інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із заявою позичальника банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1275 грн 60 коп. на строк 12 місяців з 23 квітня 2007 року по 23 квітня 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 31 грн 25 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 212 грн 60 коп., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки (а. с. 6).

Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Відповідно до п. 3.2.3 Умов позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п. п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Згідно з пунктом 4.4 Умов нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що розмір і порядок одержання процентів визначені параграфом 4 Умов, за змістом якого відсотки за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту, та оскільки основне зобов'язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконане, дійшов правильного висновку про наявність підстав для нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами після винесення судового наказу.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0.15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу.

Згідно з п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.4 Умов передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3

років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

Отже, при вирішенні питання про стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу) після закінчення строку дії договору, слід врахувати зміст ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та підстави виникнення права на неустойку, передбачені ст. 550 ЦК України та умовами кредитного договору.

Разом з цим пунктом 5.5 Умов терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК Україниє особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Оскільки заяву про видачу судового наказу було подано ЗАТ КБ «ПриватБанк» 15 квітня 2009 року (а.с. 95), то перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати.

Відповідно до заяви та п. п. 3.2.5, 3.3.5 договору позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на поточних рахунках відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, з наданих самим позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5), виписки з рахунку відповідача № 2093 (а.с. 22) за період з 23.04.2007 року по 29.07.2014 року та виписки за період з 21.11.2013 року по 01.06.2014 року (а.с.100-102), Банком проводилось автоматичне списання коштів з рахунку відповідача для погашення простроченої заборгованості за спірним кредитним договором лише 4 рази: 28 квітня 2014 року, 29 квітня 2014 року та двічі 02 червня 2014 року.

Всі інші грошові суми, починаючи з січня 2014 року, списувались, як вбачається з письмових пояснень представника позивача, наданих суду апеляційної інстанції, на погашення заборгованості по іншим кредитним договорам.

Тобто списання сум на погашення заборгованості за спірним кредитним договором проводилось, починаючи з 28 квітня 2014 року, 5-тирічний строк на звернення до суду сплинув 15 квітня 2014 року, а отже строк позовної давності перервано не було, і звернення позивача до суду 02 жовтня 2014 року відбулося поза межами строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Згідно зі ст. 308 Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише

формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України

колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: