Провадження № 2/161/188/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря - Шандерик В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Семенюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. Свій позов мотивує тим, що з 2000 року працює у містобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд» на посаді інженером з охорони праці. З 2014 року роботодавець не виплачує йому належної заробітної плати, так в 2014 році він отримав лише 850 грн., хоча місячний оклад на займаній посаді становить 2750 грн. Коли він приходить на роботу, керівництво виганяє його додому, мотивуючи це відсутністю коштів для оплати праці, але у відпустку за власний рахунок теж не відправляє. На його звернення про надання оплачуваної відпустки в кількості 150 днів керівництво відмовило, також мотивуючи відсутністю на підприємстві грошових коштів. Станом на день подачі вказаного позову ним не було отримано ні заборгованості ні компенсації за невикористану відпустку. З вини відповідача він не отримав заробітну плату за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції її сума становить 59693 грн. 35 коп. Компенсація за 150 днів невикористаної відпустки становить 16209 грн. Вважає, що його право на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, на компенсацію збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, компенсації за затримку з виплати заробітної плати та за невикористану відпустку порушено відповідачем, а тому підлягає захисту. Просить стягнути із ПАТ «Мостобуд» на його користь нараховану але невиплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції, збитки на час невиплати заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 79939 грн. 69 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав, заявлених у позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення повністю з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є працівником відокремленого структурного підрозділу - філії ПАТ «Мостобуд» Мостобудівельний загін №60 та займає посаду провідного інженера з охорони праці (а.с. 64).

Позивач вважає, що йому заробітна плата має нараховуватися в розмірі посадового окладу 2750 грн. з урахуванням індексу інфляції, незалежно від того, чи був він на роботі.

Як слідує з вимог ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як вбачається із копій табелів обліку використання робочого часу ПАТ «Мостобуд» Мостобудівельний загін №60, позивач був на роботі 03 березня 2014 року та працював 4 години (а.с.82), 01 квітня 2014 року також 4 години (а.с. 83) і 02 лютого 2015 року - 4 години(а.с. 72). Крім того, з копії актів про відсутність позивача на роботі вбачається, що ОСОБА_1 не з'являвся на роботу з 2січня 2014р. по 31 січня 2014р., з 3 лютого 2014 року по 28 лютого 2014р., з 04 березня 2014р. по 31 березня 2014р., з 02 квітня 2014 р. по 30 квітня 2014р., з 05 травня 2014 р. по 30 травня 2014 р.,з 02 червня 2014 р. по 27 червня 2014 р., з 01 липня 2014р. по 31 липня 2014 р., з 01 серпня 2014р. по 29 серпня 2014 р., 01 вересня 2014 р. по 30 вересня 2014 р., з 01 жовтня 2014 р. по 31 жовтня 2014 р., з 03 листопада 2014 р. по 28 листопада 2014 р., з 01 грудня 2014 р. по 31 грудня 2014 р., 02 січня 2015 р. по 30 січня 2015 р., 03 лютого 2015 р. по 27 лютого 2015 р.,з 02 березня 2015р. по 31.03.2015р., з 01 квітня 2015р. по 30 квітня 2015 р., з 05 травня 2015 р. по 29 травня 2015 р., з 02 червня 2015 р. по 30 червня 2015 р., з 01 липня 2015р. по 31 липня 2015 р., 03 серпня 2015 р по 31 серпня 2015 р. (а.с. 93-112).

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи, що дає можливість здійснити розрахунок заробітної плати за фактично відпрацьованим часом.

Те що позивач фактично був відсутній за основним місцем роботи у вказаний в вищезазначених документах час, він не заперечував в судовому засіданні, а здобутими в ході судового розгляду справи доказами, встановлено, що 07 жовтня 2013 року позивач прийнятий на роботу інженером з охорони праці за сумісництвом у ТзОВ «Волинська містобудівельна компанія» (а.с.126). Із поданих копій обліку використання робочого часу ТзОВ «Волинська містобудівельна компанія» вбачається, що позивач працює на цьому товаристві і майже щодня він фактично відпрацьовує 8 годин та отримує відповідну заробітну плату, що фізично унеможливлює його явку на роботу за основним місцем праці .

Отже із врахуванням того, що позивачем не доведено і не надано будь-яких доказів, що він протягом вказаного періоду виконував у відповідача свої посадові обов'язки, був присутній на робочому місці, а тому підстав для виплати йому заробітної плати у розмірі 59693 грн. 35 коп. немає, а відтак відповідачем підставно йому здійснено нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час.

Крім того не підлягає до задоволення вимога позивача про виплату йому компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 16209 грн., з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Таким чином з врахуванням наведеної норми закону слід зробити висновок, що позивач не набув права на компенсацію за невикористану відпустку, оскільки він працює, а вказаний вид компенсації виплачується працівникові лише при його звільненні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61цього Кодексу.

Згідно довідки відповідача від 26 серпня 2015 року заборгованість по заробітній платі позивачу станом на 26 серпня 2015 року становить 3632 грн. 66 коп. (а.с. 7).

З урахуванням наданого суду доказу, який свідчить, що позивачу дійсно заборгована заробітна плата, тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути із ПАТ «Мостобуд» в користь позивача 3632 грн. 66 коп. заробітної плати, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215ЦПК України, на підставі ст.ст.83, 94, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в користь ОСОБА_1 3632 (три тисячі шістсот тридцять дві) грн. 66 коп. заборгованості по заробітній платі.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в доход держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.