Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7127/15 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/3380/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: БабенкоТ.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 01 липня 2006р. позивач уклав з відповідачем строковий кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 3 503,50 грн. на строк з 1 липня 2006р. до 1 січня 2008р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов'язки за договором не виконував, в зв'язку з чим станом на 17 вересня 2015р. виникла заборгованість за кредитом на суму 3 503,50 грн. Також відповідач не сплачував банку відсотки за користування кредитом, тому позивач просив суд стягнути з нього прострочену заборгованість за відсотками в межах позовної давності, встановленої п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, за період з 17 вересня 2010 р. до 17 вересня 2015 р. в сумі 12 787,77 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1 218,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання апеляційного суду 21 липня 2016р. свого представника не на-

правило, заяв про відкладення розгляду справи або про причини неявки представника до апеляційного суду не спрямовано, тому у відповідності до вимог ст.. 305 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника банку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Проте він не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 01.07.2006р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNH4КР11581067 від 01.07.2006р., за яким позичальник отримав кредит у сумі 3 503,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.2008р.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника № DNH4КР11581067 разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати - до 28 числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 236,14 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов ( а.с. 3, 4-7).

Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 3 503,50 грн.

Але позичальник неналежним чином виконував свої зобов»язання щодо сплати щомісячних платежів, тому у нього поступово утворювалась заборгованість.

При порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

01.01.2008р. настав строк погашення кредиту та всіх нарахованих на цю дату відсотків, комісії, неустойки, але позичальник повного розрахунку з банком не здійснив.

Станом на дату повернення кредиту позичальник мав заборгованість по тілу кредиту у сумі 3 503,50 грн., на яку банк продовжував нараховувати відсотки, які в цьому позові просив стягнути за період з 17.09.2010р. по 17.09.2015р., який становить 1 825 днів, нараховані за збільшеною процентною ставкою у розмірі 0,2 % в день, у сумі, яка складає: 3503,50 грн. х 0,2 х 1825 грн. = 12 787 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, про застосування якого просив відповідач до ухвалення у справі судового рішення.

Банк вказує, що висновки суду про сплив строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки сплата відсотків, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, повинна здійснюватись до повного погашення заборгованості за тілом кредиту, яка на теперішній час не погашена у сумі 3 503,50 грн.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступне.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вже зверталось до суду з позовом до ОСОБА_3 у листопаді 2013р. про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яка уторилась станом на 31.10.2013р. та складалась із: заборгованості за кредитом - 3 503,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17 202,13 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов»язань - 31 038,71 грн., а також штрафів у розмірі 3 087,72 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014р. в задоволенні вказаного позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Апеляційним судом при розгляді тієї справи встановлено, що обумовлена сторонами в договорі договірна позовна давність тривалістю 5 років спливла 01.01.2013р. по всім вимогам, заявленим банком, а належних і допустимих доказів щодо переривання цього строку позичальником банк не надав, оскільки списання на погашення пені здійснювалось банком зі свого рахунку, а не з рахунку ОСОБА_3, а номер рахунку, на який невідомо ким перераховані ці кошти начебто на погашення кредиту, не належить ОСОБА_3

Отже, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доведенню у цій цивільній справи за новим позовом банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором.

Відтак, строк позовної давності сплив для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 3 503,50 грн. ще 01.01.2013р., та про її стягнення банк в цьому позові не заявляє, продовжуючи на цю суму нараховувати лише відсотки.

За положеннями статті 266 ЦПК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, за змістом вказаної норми слідує, що якщо строк позовної давності пропущено на головну вимогу, він буде вважатись пропущеним і на додаткову вимогу. Тобто, пропустивши строк для стягнення тіла кредиту, вважається, що банк пропустив можливість і для стягнення нарахованих на нього відсотків, зокрема, і в подальшому періоді.

Разом з тим, суд першої інстанції, правильно визнавши, що на стягнення відсотків за період з 01.11.2013р. по 17.09.2015р. банк пропустив строк позовної давності, який сплив до основної вимоги ще 01.01.2013р., а відтак і для всіх подальших похідних вимог, не звернув уваги на те, що по відсотках за період з 17.09.2010р. по 31.10.2013р. вже мається судове рішення про відмову в їх стягненні.

Хоча ці обставини не зазначені в апеляційній скарзі, колегія вважає за можливе вийти за її межі, оскільки це є таким процесуальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування рішення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриття провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 ЦПК України.

Отже, за періодом нарахування відсотків з 17.09.2010р. по 31.10.2013р. правовідносини сторін вже вирішенні рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014р., тому рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016р. в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, тому у відповідності до статті 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін з відхиленням апеляційної скарги банку як необґрунтованої.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року у цій справі скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за період з 17.09.2010р. по 31.10.2013р. та закрити провадження у справі в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

Кочеткова І.В.