АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2038/16 Справа № 199/9766/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

19 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дніпропетровське міське управління юстиції, про поділ в натурі нерухомого майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_2

на рішення ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ в натурі нерухомого майна між співвласниками. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони є співвласниками спірного домоволодіння та земельних ділянок, і кожному з них належить 1/2 частина зазначеного нерухомого майна. Фактично сторони проживають окремими родинами, кожен з них веде своє господарство окремо. Той порядок поділу домоволодіння, про який просить позивачка, є сталим на момент подачі позову до суду. Крім цього, на думку позивачки, він є розумним та справедливим. Просила суд винести рішення, яким поділити домоволодіння з адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Східна, б. 17, та розташоване на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер :01:679:0082, наступним чином: виділити позивачці ОСОБА_2 кімнати А-1-5 та А-106 житлового будинку, Е - літню кухню, З - сарай, та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:679:0082, площа якої дорівнює 0,05 га, а також 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:679:0081, площа якої дорівнює 0,01995 га; виділити відповідачці ОСОБА_3 кімнату А-1-4, кухня А-1-1, ванну кімнату А-1-2, коридор А-1-3 житлового будинку, Г - споруду вбиральні, Д - споруду душу, та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:679:0081, площа якої дорівнює 0,01995 га. (а.с.2-4)

ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Дніпропетровське міське управління юстиції про поділ в натурі нерухомого майна між співвласниками - відмовлено (а.с.77-79).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 92).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до копії договорору купівлі-продажу домоволодіння від 27 липня 2013 року (а.с. 6) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 62) вбачається, що позивачка ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_7 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Східна, б. 17, з частками у праві власності по 1/2 за кожним.

За копією договору купівлі-продажу земельних ділянок від 27 липня 2013 року (а.с. 13-16) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 17), сторони є співвласниками (по 1/2 частці за кожним) розташованих за тією ж адресою земельних ділянок площею 0,1000 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер :01:679:0082) а також площею 0,0399 га для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер :01:679:0081).

Згідно копії технічного паспорту на зазначене домоволодіння (а.с. 8-12), воно складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м.; убиральні літ. Г; сараю літ. З; погребу літ. підЕ; літньої кухні літ. Е; душу літ. Д.

Житловий будинок літ. А-1 в свою чергу складається з кухні № 1, ванної № 2, коридору № 3, житлових кімнат № 4-6.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ домоволодіння по запропонованому у позові варіанту, суд 1 інстанції виходив з того, що поділити житловий будинок на два ізольовані жилі приміщення технічно неможливо, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому судом враховано висновок № 808-15 судової будівельно-технічної експертизи від 30 липня 2015 року (а.с. 54), відповідно до якого планування приміщень житлового будинку по вул. Східна, 17 в м. Дніпропетровську технічно не дозволяє виділити кожному з співвласників домоволодіння окрему ізольовану квартиру в натурі у відповідності до часток співвласників у праві власності (по 1/2 частин), оскільки в житловому будинку існує тільки одна кімната площею 15,2 кв.м., яка відповідає вимогам ДБН, а площі інших житлових кімнат не відповідають вимогам ДБН. При можливості будь яких перепланувань (переобладнань та реконструкції) по житловому будинку для влаштування окремих квартир з дотриманням площ житлових кімнат у відповідності з вимогами нормативно-правових актів, площ розміром 27,35 кв.м. від загальної площі житлового будинку літ. «А-1», яка належить на частку кожного з співвласників домоволодіння, не відповідає вимогам та нормам ДБН «Житлові будинки. Основні положення» для влаштування однокімнатної квартири, яка повинна бути не менше 30 кв.м. та при плануванні якої необхідно передбачити окремий вхід, влаштування приміщення коридору глибиною не менше 1,4 кв.м., житлової кімнати не менше 15 кв.м., та відповідно до цього дотримання всіх необхідних вимог (санітарно-технічних, протипожежних).

Виділити частку в натурі в обєкті нерухомого майна домоволодінні, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Східна, 17, а саме влаштувати дві окремі ізольовані квартири в житловому будинку у відповідності з площами, які належать на ідеальну частку співвласників домоволодіння відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо.

Варіант розподілу житлового будинку по вул.. Східна, 17 в м. Дніпропетровську, запропонований позивачем у позові при виділі частки співвласникам в натурі, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН).

Варіант виділення частки домоволодіння по житловому будинку можливий тільки з відступом від вимог нормативно-правових актів та добудови.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині поділу земельних ділянок є похідними від позовних вимог про поділ домоволодіння, суд дійшов висновку, що вирішення питання про поділ земельних ділянок до поділу в натурі домоволодіння є передчасним, а тому вони також задоволенню не підлягають.

Вказані висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що складає зміст права власності (ч.1ст.317 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України передбачено конституційний принцип, закріплений у ст.41 Конституції України, за яким право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями частин 1, 2 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Отже, нормами ст. ст.364, 367 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності і поділу такого майна з дотриманням вимог ст.183 УК України. Різниця полягає у тому, що при виділі право спільної часткової власності припиняється лише для того співвласника, який бажає виділити частку в натурі, тоді як при поділі право спільної часткової власності припиняється в цілому для всіх співвласників.

Під час вирішення зазначених спорів необхідно враховувати надані у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз'яснення. Зокрема, виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 та 8 зазначеної Постанови Пленуму, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При цьому, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідно переобладнання або перепланування будинку, він проводиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст.152 ЖК України).

Таким чином, визначальним для поділу в натурі житлового будинку, що є об'єктом права спільної часткової власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість його поділу.

В позовній заяві позивач ставить питання саме про поділ майна, що є у спільній частковій власності, зазначаючи розумний та справедливий на його думку варіант такого поділу, який відповідно до висновку № 808-15 судової будівельно-технічної експертизи від 30 липня 2015 року, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та передбачає відхилення від розміру часток кожного співвласника.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, врахувавши розмір часток співвласників та відсутність технічної можливості поділу по запропонованому позивачем у позові варіанту, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про поділ домоволодіння, а відповідно й земельних ділянок, з чим і погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивачка згодна на виділ їй частини будинку, яка за своєю площею не буде відповідати вимогам нормативно-правових актів, колегія судді не приймає до уваги, оскільки, таке виділення не ґрунтується на законі.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: