Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/274/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

27.01.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з житлового приміщення..

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від 30.05.2014 року є власником квартири АДРЕСА_1.

В зазначеній квартирі з 2004 року проживає ОСОБА_2

Права користування спірною квартирою ОСОБА_2 набула за згодою колишнього власника квартири і з того часу мешкає в цій квартирі.

ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі періодично, оскільки хворіє на психічні розлади і проходить курс лікування в психіатричній лікарні , або проживає у своєї сестри, за адресою вул. Леніна,203 смт. Компаніївка.

Позивач зазначив, що у періоди, коли у неї загострюється хвороба (психічне захворювання) та трапляються нервові зриви. відповідач завдає шкоди майну, псуючи та руйнуючи квартиру.

На такі дії відповідача надходять скарги від сусідів, та надходять звернення до правоохоронних органів.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не є членом його сім'ї, договір найму між ними не укладався, а тому в квартирі відповідач проживає за відсутності правових підстав.

Виселитись з належної йому квартири відповідач категорично відмовляється, ключі від квартири не віддає, влаштовує гучні сварки та погрожує зверненнями до міліції.

Своїми діями відповідач перешкоджає йому користуватись його власністю.

Позивач зазначив, що він як новий власник квартири, своєї згоди для проживання відповідача у квартирі, не надавав.

Просив суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_2 з даної квартири.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди в здійсненні позивачем права користування належною йому на праві власності квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначається, що суд при розгляді справи не сприяв повному, всебічному зясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті . Суд не дав належної оцінки доводам відповідача по справі, зокрема , що відповідач вселилась в спірну квартиру як член сімї власника житла з його згоди , та проживає там біля десяти років, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2012 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 30 травня 2014 року посвідчено договір дарування квартири та зареєстровано в реєстрі за №905, за яким ОСОБА_4 - Дарувальник передав безоплатно у власність ( подарував ) ОСОБА_3 - Обдарованому, а Обдарований прийняв у власність (у дар ) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Право власності зареєстровано 30 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №22400659 від 30 травня 2014 року (а.с.6-7, 8).

Відповідач проживав у спірній квартирі, як член сімї колишнього власника житла.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2 та 21.06.2014 року знята з реєстрації, згідно п. 3.1 Наказу УМВС, у зв'язку з відчуженням житла (а.с.13).

Суд першої інстанції зазначив, що доводи відповідача щодо наявності правових підстав на проживання у спірній квартирі не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції встановив,що відповідач є матірю неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають та зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із позивачем, який доводиться їм дідом, та своїм батьком ОСОБА_4 а.с. 10).

Для відповідача в справі, матері дітей , рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №452 від 06.06.2012 року визначено, за взаємною згодою батьків, порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ( а.с. 66).

Суд першої інстанції встановив , що згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2012 року, залишеного без змін колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2012 року, ОСОБА_2 була вселена у квартиру №50, що знаходиться в будинку№15 по вулиці Комарова в м. Кіровограді, як член сім'ї ОСОБА_4 , колишнього власника квартири . Суд першої інстанції зазначив, що відповідач в суді пояснювала, що вона періодично проживає у спірній квартирі, крім того, проживає також у своєї матері в селі Сасівка, та під час загострення хвороби перебуває на лікуванні в лікарні.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Суд першої інстанції зазначив, що права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки, ОСОБА_3 є власником квартири № 50, що знаходиться в будинку№15 по вулиці Комарова в м. Кіровограді, а відповідач ОСОБА_2 вселилась до цієї квартири та проживає в ній як член сім'ї колишнього власника квартири, то із припиненням права власності якого втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, а відтак зазначене дає суду підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції , що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2014 року посвідчено договір дарування квартири та зареєстровано в реєстрі за №905, за яким ОСОБА_4 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Право власності зареєстровано 30 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №22400659 від 30 травня 2014 року (а.с.6-7, 8). Відповідно ОСОБА_3 став новим власником спірної квартири.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що позивач є членом сімї власника спірної квартири відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2012 року, залишеного без змін колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2012 року, є необґрунтованими, оскільки в зазначеному рішенні викладені обставини які виникли на час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення, як члена сімї власника спірної квартири. На той час ОСОБА_4, колишній чоловік ОСОБА_2, був власником спірної квартири. На даний час власником квартири №50, що знаходиться в будинку№15 по вулиці Комарова в м. Кіровограді, є інша особа , а саме ОСОБА_3, який і звернувся у суд з зазначеним позовом.

Докази того , що відповідач по справі є членом сімї нового власника в матеріалах справи відсутні, а обставини які встановлені в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2012 року не мають відношення до даної справи, оскільки мають інший предмет спору та інших учасників судового процесу, відповідно не можуть бути належними доказами.

Не знайшли свого підтвердження і доводи викладені в апеляційній скарзі , що суд першої інстанції не встанови дійсні обставини справи і не сприяв всебічному розгляду справи.

Також не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача, що рішенням суду першої інстанції порушуються, як її права так і права її неповнолітніх дітей, оскільки діти зареєстровані разом з нею за даною адресою. З матеріалів справи вбачається, що місце проживання неповнолітніх дітей визначено з батьком і діти проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з своїм батьком ОСОБА_4 (а.с. 10).

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином встановив дійсні обставини по справі, дав належну оцінку доказам наданих сторонами по справі і застосував норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є: із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (правова позиція Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14).

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: