Справа №463/6190/15-ц
Провадження №2/463/667/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 90,6 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, загальною площею 0,1 га (кадастровий номер - НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 20.10.2015 р. між ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р.; проживає: АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (паспортні дані: НОМЕР_5, виданий Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 21.12.1999 року, проживає: АДРЕСА_3) в особі її повноважного представника ОСОБА_4 (паспортні дані: НОМЕР_6, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 30.06.1995 року, проживає: АДРЕСА_4); визнати за ОСОБА_1 (паспортні дані: НОМЕР_7, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р., проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позначений літерою А-1, загальною площею 90,6 кв. м., разом з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай, позначений літерою Б, огорожа, хвіртка; визнати за ОСОБА_1 (паспортні дані: НОМЕР_7, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р., проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ОСОБА_4, як представником ОСОБА_3, 20.10.2015р. укладено договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1 га, яка призначена для обслуговування цього будинку. На виконання умов договору між сторонами цього дня підписано акт прийому-передачі відчужуваного нерухомого майна, за що представник продавця отримав обумовлені договором кошти в сумі 960 000 грн., факт передачі яких підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.11.2015р. Крім отримання коштів та підписання сторонами акту прийому-передачі, позивач отримав оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок та земельну ділянку, однак в кінцевому даний договір не був посвідчений нотаріально, незважаючи на те, що сторони погодили всі його істотні умови. На даний час в спірному будинку проживає відповідач і виселятись з нього не бажає, обґрунтовуючи свою позицію тим, що будинок переданий їй у користування, за що вона сплачує комунальні послуги. З цією позицією не погоджується, оскільки власник будинку ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 а її єдиний син - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки відповідач заперечує набуття позивачем права власності за оспорюваним договором, який не посвідчено нотаріально, просить в судовому порядку визнати його дійсним та визнати за ним право власності на придбане за таким договором нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений ним позов, крім вищенаведеного, додатково пояснив, що нотаріальне посвідчення договору не відбулось у зв'язку з тяжким захворюванням продавця ОСОБА_3, яка не могла самостійно пересуватись. Укладення та нотаріальне посвідчення договору через таку обставину постійно відкладалось. 20.10.2015р. на ім'я ОСОБА_4 продавець виписала довіреність на здійснення операцій з продажу нерухомості, однак наступного дня - ІНФОРМАЦІЯ_3. остання померла, через що власне і не був нотаріально посвідчений спірний договір. Підтвердив факт передачі грошових коштів представнику продавця в сумі 960 000 грн. за придбане майно і тому, просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні після уточнення змісту позовних вимог їх визнала, оскільки грошові кошти в сумі 960 000 грн. позивач дійсно передавав ОСОБА_4 у день підписання спірного договору. Тому, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Будучи за її згодою допитана як свідок дала аналогічні пояснення з приводу обставин, за яких не виявилось можливим нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу саме з власником нерухомого майна - ОСОБА_3 Разом з тим, підтвердила намір останньої укласти такий договір, оскільки була її товаришкою, на протязі останніх 15 років проживала та доглядала її, купувала їй продукти харчування, ліки, оплачувала комунальні послуги її будинковолодіння тощо.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в особі повноважного представника ОСОБА_4, який діяв від імені продавця на підставі належної нотаріально посвідченої довіреності від 20.10.2015р. (а.с.5), 20.10.2015 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_8 (а.с.6). Згідно п. 4 цього договору, сторони оцінили вартість житлового будинку АДРЕСА_1 та приналежні до нього господарські будівлі в розмірі 600 000 грн. Земельну ділянку за цією адресою площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку - 360 000 грн. Пунктом 9 договору продавець в особі представника ОСОБА_4 підтвердив отримання від покупця 960 000 грн. Факт отримання цих коштів представником також підтверджується окремою нотаріально посвідченою заявою від 24.11.2015р. (а.с.8).

На виконання договору купівлі-продажу сторонами укладено акт прийому-передачі від 20.10.2015 року (а.с.7), згідно якого ОСОБА_6 передано вказане нерухоме майно.

Згідно вимог ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення - ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на момент підписання спірного договору.

Всупереч вказаним нормам закону, спірний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Під час розгляду цивільної справи № 6-49цс13 Верховний Суд України в своїй постанові від 19.06.2013р. зазначив, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

В іншій постанові № 6-162цс12 від 30.01.2013р. Верховний Суд України зазначив, що ч. 2 ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам.

Пунктом 13 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідач у справі в судовому засіданні підтвердила, що грошові кошти позивачем дійсно передавались ОСОБА_4, а останній, діючи під час укладення договору від імені ОСОБА_3, у день укладення договору передав кошти в сумі 960 000 грн. своїй довірительці. Сама ж довірителька, укладаючи договір мала на меті відчужити позивачу належне їй нерухоме майно.

Допитаний як свідок ОСОБА_4, який знайомий з ОСОБА_3 через відповідача, в судовому засіданні також підтвердив факт отримання ним 20.10.2015р. грошових коштів в сумі 960 000 грн., які цього ж дня передав ОСОБА_3 Крім цього пояснив, що в момент укладення договору, після передачі коштів, позивач неодноразово наголошував, що звернеться до правоохоронних органів, якщо ОСОБА_3, отримавши кошти, відмовиться їхати до нотаріуса. Фактично остання не була проти нотаріального посвідчення договору, проте фізично не могла прибути до нотаріуса.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.12), ОСОБА_3 померла наступного дня після укладення спірного договору - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ухилення від нотаріального посвідчення договору відбулось у зв'язку із смертю продавця, а укладення саме договору купівлі-продажу відповідало внутрішній волі сторін, на чому наголосила відповідач, перешкоди для визнання вказаного договору дійсним відсутні. При цьому, правдивість слів відповідача про наявність в покійної внутрішньої волі на відчуження будинку судом під сумнів не ставиться, оскільки як вбачається з копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.44-46), деякі з них виписані саме на ім'я відповідача. Свідоцтво про поховання ОСОБА_3 (а.с.39) також видано відповідачу, що в сукупності підтверджує факт обізнаності останньої про наміри покійної щодо розпорядження своїм майном.

Крім цього, відсутні перешкоди для визнання дійсним договору і з інших підстав, по які згадував Верховний Суд України в п. 13 згаданої вище Постанови, зокрема, щодо досягнення згоди зі всіх істотних умов.

Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу за загальним правилом є умови про предмет та ціну. Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах. Враховуючи положення ч. 2 ст. 377 ЦК України, ч. 6 ст. 120 ЗК України, істотними умовами договору купівлі-продажу житлового будинку є умови про предмет, ціну, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом, закріпленим в ч. 1 ст. 692 ЦК України, оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Предметом договору є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1 га, призначена для обслуговування цього будинку. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що грошові кошти в сумі 960 000 грн., які становлять ціну спірного договору були особисто передані позивачем ОСОБА_4 в її присутності. Представник ОСОБА_4 в свою чергу вказані кошти передав ОСОБА_3, що також відбувалось в присутності відповідача. Крім цього, даний факт додатково підтверджується самим договором та окремо написаною нотаріально посвідченою заявою.

Земельна ділянка площею 0,1 га з присвоєним кадастровим номером, яка призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.11).

За таких обставин справи, оскільки на момент укладення спірного договору норми закону не вимагали проведення його державної реєстрації, він відповідав внутрішній волі сторін, одна з яких діяла через повноважного представника та останніми досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, які є обов'язковими для даного виду договорів, спірний договір підлягає визнанню дійсним в судовому порядку.

Крім цього, підставними є вимоги про визнання права власності на придбані об'єкти нерухомості.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки вимога про визнання права власності на об'єкти придбаного майна є передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети позову - отримання офіційного підтвердження свого права відповідними правовстановлюючими документами задля реалізації абсолютних прав на спірне майно, одночасно із визнанням дійсним оспорюваного договору, вказану вимогу також слід визнати обґрунтованою, а відтак, задовольнити позов в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 20).

При цьому, загальний розмір стягуваного судового збору становить 6 641,20 грн., який складається із пред'явленої у 2015 році вимоги майнового характеру про визнання права власності в розмірі 6090 грн. та із пред'явленої у 2016 році у спосіб уточнення позову вимоги немайнового характеру про визнання правочину дійсним в розмірі 551,20 грн., які згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. п. 11, 12 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» повинні оплачуватись окремо в розмірах, визначених з урахуванням мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду.

Різниця між стягуваною судом та оплаченою позивачем сумою судового збору (згідно квитанцій, загальний розмір сплаченого судового збору становить 6 903,40 грн.) є переплатою, яку згідно норм ЦПК України не передбачено стягувати з відповідача і яка за правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу безпосередньо з бюджету.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, 209, 215, 218, 220, 319, 321, 377, 392, 626, 627, 628, 632, 638, 639, 640, 641, 655, 657, 691, 692 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 90,6 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, загальною площею 0,1 га (кадастровий номер - НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 20.10.2015 року між ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р.; проживає: АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (паспортні дані: НОМЕР_5, виданий Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 21.12.1999 року, проживає: АДРЕСА_3) в особі її повноважного представника ОСОБА_4 (паспортні дані: НОМЕР_6, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 30.06.1995 року, проживає: АДРЕСА_4);

Визнати за ОСОБА_1 (паспортні дані: НОМЕР_7, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р., проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позначений літерою А-1, загальною площею 90, 6 кв. м., разом з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай, позначений літерою Б, огорожа, хвіртка.

Визнати за ОСОБА_1 (паспортні дані: НОМЕР_7, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 08.02.1999 р., проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 641,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.