АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 1033/16 Головуючий 1 інст. Губська Я.В.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 16 листопада 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. За умовами угоди відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14 917,62 грн. зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобовязання за договором ОСОБА_2 належним чином не виконала, станом на 01 липня 2015 року сума її заборгованості складає 26 838,46 грн.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 26 838,46 грн., а також судові витрати у розмірі 268,38 грн.

У судовому засіданні відповідачка позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, не заперечувала проти підписання генеральної угоди, порушення платежів через труднощі, проте, вважає, що штрафи їй нараховані безпідставно.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором (Генеральна угода) від 16 листопада 2013 року в загальному розмірі 26 838,46 грн., а також понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 268,38 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що отримавши кредит на суму 4 140 грн., вона сплатила Банку 10 770 грн., що значно перевищує суму боргу. Крім того, підписавши Генеральну угоду, вона не отримувала кредиту на суму 14 917,66 грн. та не отримала повної інформації щодо умов споживчого кредитування, реальної процентної ставки. Вважає, що співробітниками Банку вчинені шахрайські дії за допомогою яких ОСОБА_1 отримує бажані прибутки не піклуючись про свій авторитет.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності порушення відповідачкою умов кредитного договору, що є підставою для стягнення з неї суми заборгованості з урахуванням того, що договір недійсним не визнавався.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 01 грудня 2010 року за заявою позивчальника між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала строковий кредит у сумі 4 140 грн. строком до 30 листопада 2012 року включно зі сплатою 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У заяві позичальника вказано, що ОСОБА_2 ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування (а.с.5).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України).

16 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. За умовами угоди відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14 917,62 грн. зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6).

Станом на 01 липня 2015 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2013 року у розмірі 26 838,46 грн., з яких:

-14 249,70 грн. заборгованість за кредитом;

-4 140.76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 629,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-4 818,18 грн. штраф, відповідно до п.2.2. Генеральної угоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забовязання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, Сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3 318,18 грн. (а.с.6).

При цьому, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку становить собою Договір про надання кредиту, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на даній заяві.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Щодо доводів відповідача, про те що їй не надавались кошти у розмірі 14 917,66 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно виписки банку з карткового рахунку ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт у вищевказаній сумі.

Згідно з ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Посилання заявника на недійсність договору через ненадання їй інформації щодо кредитування також спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до змісту Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (розділ 2), яку ОСОБА_2 власноручно підписала, вона особисто підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Про згоду відповідачки на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг свідчить її підпис на заяві. Своїм підписом споживач підтвердила факт про надану їй повну інформацію про умови кредитування в Банку, а також його місцезнаходження та інше.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: А.П. Івах

ОСОБА_3