Провадження № 22-ц/783/117/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Монастирецького Д.І.,Шумської Н.Л.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника Львівської міської ради ОСОБА_3, прокурора Лящука Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року за позовом Прокурора м. Львова до ОСОБА_4, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: Львівська міська рада, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій, визнання договору недійсним, демонтаж будівлі, позовом третьої особи з самостійними вимогами Львівської міської ради до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», ПАТ «Укрсоцбанк», про скасування державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі продажу та демонтажу самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року позов Прокурора м. Львова до ОСОБА_4, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: Львівська міська рада, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій, визнання договору недійсним, демонтаж будівлі задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м. Львові по вул. Боднарській, 4, та зобов'язано Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 від 28 травня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м. Львові по вул. Боднарській, 4, та зобов'язано Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказані нежитлові приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_4 привести до попереднього стану земельну ділянку, що знаходиться у м. Львові по вул. Боднарській, 4, шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м..

В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами Львівської міської ради щодо визнання нечинними витягів про державну реєстрацію права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м. Львові по вул. Боднарській, 4, за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30.01.2012 року №33010077, та за ОСОБА_4 від 28.05.2012 року №35898006, виданих ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 1 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що ТОВ «Же-О-Зе» набуло право власності на будівлю в порядку та в спосіб передбачений законом, зокрема, на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу. На момент відчуження, а відповідно й придбання ОСОБА_4, ТОВ «Же-О-Зе» було власником будівлі, його право власності ніким не скасовано та не оскаржено, а відтак не було жодних правових підстав, які б забороняли укладати правочин щодо будівлі. Крім того, рішенням суду задоволено позовні вимоги в частині визнання договору недійсним, а також задоволено позов в частині зобовяння його привести земельну ділянку до попереднього стану. Проте, визнавши договір недійсним, слід застосувати наслідки такого рішення, а це вибуття права власності ОСОБА_4 на будівлю, а відтак останній не зможе демонтувати будівлю, яка йому вже не належить. Заявляючи позовні вимоги, Прокурором м. Львова та Львівською міською радою не враховано той факт, що ОСОБА_4 видано акт на дану земельну ділянку, який не скасований, а тому він являється її законним власником. Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора та представника Львівської міської ради на заперечення скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради народних депутатів №23 від 10.02.1999 року, який затверджено ухвалою Львівської міської ради №148 від 18.02.1999 року, ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 895 кв.м, що за адресою: м. Львів, вул. Боднарська, 4, для обслуговування житлового будинку, в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень, та 01.04.1999 року видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку (том 1 а.с.165-171).

У період із 1999 року по даний час 5 (п'ять) разів було змінено власника земельної ділянки, що за адресою: м. Львів, вул. Боднарська, 4, при цьому у всіх випадках передачі вказаної земельної ділянки було закріплено обмеження щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень (том 1 а.с.13, 172-176).

16 листопада 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №9292.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 купив житловий будинок №4, загальною площею 38,3 кв.м., житловою 28,3кв.м., та земельну ділянку площею 0,0895 га, на якій розташовано вказаний будинок.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 вказаного договору купівлі-продажу, на земельну ділянку по вул. Боднарській. 4 у м.Львові, відповідно до довідки Львівського міського відділу Львівської регіональної Філії центру державного земельного кадастру №450 від 15.11.2006 року, існують такі обмеження: «щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 га гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень; забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту, обслуговування, дотримуватись правил використання землі в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод у будівництві нових» (том 1 а.с.11-12).

На підставі зазначеного нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 16 листопада 2006 року, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок №4 по вул. Боднарській у м.Львові, загальною площею 38,3 кв.м., було зареєстровано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що стверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13323282 від 24.01.2007 року, а також 27.06.2007 року видано ОСОБА_4 відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0895 га по вул.Боднарській,4 у м.Львові (том 1 а.с.14, 16).

Як вбачається з листа Департаменту містобудування Львівської міської ради від 26.11.2013 року №2401-1вих-309 департаментом містобудування, ні для фізичних осіб, ні для юридичних осіб не погоджувалась проектна документація та не видавались містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул.Боднарській,4 у м.Львові (том 1 а.с.33).

Згідно з листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 20.11.2013 року №7/16-6-7340, у єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, повернених декларацій та відмов у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня інформація про об'єкт будівництва за адресою м. Львів вул. Боднарська, 4 (том 1 а.с.32).

Як вбачається з технічної документації ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», згідно поверхового плану від 19 вересня 2011 року, по вул. Боднарській, 4 у м. Львові, замість житлового будинку, загальною площею 38,3 кв.м., збудований ресторан, загальною площею 288,6 кв.м., документів на будівництво не надано (том 1 а.с.21-22).

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У пункті 1.6.3. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835) вказано, що до ознак самочинного будівництва віднесено нове будівництво, розширення будинків або споруд без дозволу виконавчого органу міської ради, без належно затвердженої проектної документації, без дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на виконання будівельних робіт.

Згідно із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м.Львів, вул.Боднарська,4, яка перебуває у власності ОСОБА_4, по перебудові житлового будинку (площею - 38,3 кв.м) в будівлю ресторану (площею - 288,6 кв.м) були здійснені саме ОСОБА_4 та містять ознаки самочинного будівництва передбачені положеннями чинного законодавства та актами Львівської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що момент відчуження, а відповідно й придбання ОСОБА_4, ТОВ «Же-О-Зе» було власником будівлі, його право власності ніким не скасовано та не оскаржено, а відтак не було жодних правових підстав, які б забороняли укладати правочин щодо будівлі є безпідставними та необґрунтованими зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2011 року між ОСОБА_4 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, ОСОБА_4 продав, а ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» придбав будівлю ресторану, площею 288,6 кв.м, який розташовано по вул. Боднарській,4 у м.Львові, та який нібито належить на праві власності ОСОБА_4

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до ст.216 ч.1 ЦК України недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст.236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

А відтак, суд вірно встановив, що договір купівлі-продажу від 27 червня 2011 року укладений між ОСОБА_4 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», предметом якого була будівля ресторану площею 288,60 кв.м по вул. Боднарській,4 у м.Львові, який не був нотаріально посвідченим, в силу приписів чинного законодавства є нікчемним правочином та не може створювати будь-яких юридичних наслідків, а тому не дає підстав ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» щодо набуття права власності на вищевказане приміщення та відповідно законних прав щодо розпорядження ним.

Крім того, рішенням господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року у справі №5015/4675/11 задоволено позов ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та визнано за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» право власності на будівлю ресторану, площею 288,6кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Боднарська, 4 (том 1 а.с.24-27).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Личаківського району м.Львова та скасовано рішення господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року у справі №5015/4675/11, яким було задоволено позов ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», та визнано за ним право власності на будівлю ресторану, площею 288,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Боднарська,4 (том 1 а.с.28-29).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року безпідставно визнано за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» право власності на будівлю ресторану, площею 288,6кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Боднарська,4, за договором купівлі-продажу, який укладений без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а також те, що матеріали справи не містять передачі вказаної споруди ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» (том 1 а.с.28-29).

Проте, 30 січня 2012 року на підставі рішення господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року, яке в подальшому постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року було скасоване, ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» зареєструвало за собою в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» право власності на будівлю ресторану, площею 288,6кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Боднарська, 4, що стверджується відповідними витягами про державну реєстрацію прав №33010077 від 30.01.2012 року, №33118156 від 08.02.2012 року (том 1 а.с.19, том 2 а.с.99, 100).

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, до якого зокрема, належить прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на інших речових прав на нерухоме майно» (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1692/5 від 28.07.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 157/6445 від 18.02.2002 року) з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором Бюро технічної інвентаризації розпочинається її розгляд. Реєстратор Бюро технічної інвентаризації встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації.

Згідно п.41 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування проведеної державної реєстрації прав та обмежень на підставі рішення суду.

Встановлено, що 30 січня 2012 року державним реєстратором ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на підставі рішення господарського суду Львівської області від 23.12.2011 року проведено державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану, площею 288,6кв.м., по вул. Боднарській,4 у м.Львові.

Так, відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно положень ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» з 01.01.13р. державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (і, відповідно, державна реєстрація скасування цих прав) здійснюють органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Тобто, така реєстраційна дія, як скасування державної реєстрації права власності, після 01 січня 2013 року відноситься до компетенції Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, оскільки з 01 січня 2013 року Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» позбавлене права вчиняти будь-які реєстраційні дії незалежно від фактичної передачі паперових носіїв.

А відтак. суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги прокурора та Львівської міської ради в частині скасування рішення державного реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м.Львову по вул. Боднарській,4, та зобов'язання Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Частина 1 ст.656 Цивільного кодексу України встановлює, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний набутий) продавцем у майбутньому.

Так, 08 травня 2012 року ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» відчужив самочинно збудовану будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м.Львові по вул.Боднарській,4, шляхом укладення з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за №910 ( том 1 а.с.30).

28 травня 2012 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 08.05.2012 року, за ОСОБА_4 здійснено реєстрацію права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м.Львові по вул. Боднарській,4 (том 1 а.с.31).

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин).

Оскільки законні підстави для набуття ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по вул. Боднарській,4 у м.Львові були відсутні, рішення суду про визнання за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» права власності на спірну будівлю скасоване, продавцем була особа, яка не набула права власності на майно у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу, укладений 08 травня 2012 року між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_4, а відтак договір є недійсним, як такий, що суперечить положенням Конституції України та Цивільного кодексу України, стосовно права виключно власника розпоряджатися належним йому майном.

Як вбачається з повідомлення про припинення державної реєстрації юридичної особи та відповідного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, 17 червня 2014 року внесено відповідний запис про припинення юридичної особи ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» (том.1 а.с.182, 183-187, 203-205).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №22896320 від 12.06.2014 року, право власності на будівлю ресторану, загальною площею, 288,6 кв.м. зареєстроване за ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5 (том 1 а.с.188-191).

Зважаючи на наведене суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 від 28 травня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у м.Львові по вул. Боднарській,4, та зобов'язав Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказані нежитлові приміщення.

Згідно з інформацією відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №22896320 від 12.06.2014 року, у період з 2007 по 2014 рік не відбувалось зміни власника земельної ділянки та така згідно державного акта на право власності на земельну ділянку №01:07:438:01234 від 27.06.2007 року належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (том 1 а.с.13, 14, 188-191).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватись містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки при проектуванні і здійсненні будівництва об'єкта містобудування.

Однак, як вірно встановлено судом, всупереч встановленим обмеженням, на ній збудоване нежитлове приміщення, загальною площею 288,6 кв.м.

Як вбачається з листа ЛВК УДПС України у Львівській області №48 від 27.11.2013 року за №5078, плану-схеми теплових мереж, листа Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.11.2013 року за №34-2303, листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 05.11.2014 року за №06-3711, схеми розмежування балансової належності теплових мереж, на території ресторану «Хутірець», що по вул. Боднароській, 4 у м.Львові, безпосередньо під приміщенням ресторану знаходиться мережа теплопостачання, яка перебуває на балансі Львівської виправної колонії №48, по території прилеглій до будівлі також проходить телефонна мережа (том.1 а.с.34-38, том 2 а.с.61-63).

Так, згідно положень ст.376 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про планування і забудову територій», Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835, критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості, у тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нової нежитлової будівлі, замість житлового будинку збудованого на відведеній особі земельній ділянці, переобладнання житлової будівлі в нежитлову. Як вірно встановлено судом першої інстанції, будівля ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по вул.Боднарської.,4 у м.Львові, у відповідності до положень частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6.3., 1.6.5. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835 та інших нормативних актів в цій сфері, є самочинним будівництвом, оскільки збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а також належно затвердженого проекту.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги про те, що самочинне будівництво здійснене невідомою особою, а ОСОБА_4 являється добросовісним набувачем, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, правовстановлюючими документами на спірний об'єкт нерухомого майна, матеріалами інвентаризаційної справи на будинок №4 по вул.Боднарській у м.Львові, вбачається, що власником будинку на момент здійснення самочинного будівництва був саме ОСОБА_4, який і уклав з ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» договір купівлі-продажу, предметом якого була будівля ресторану площею 288,60кв.м по вул.Боднарській,4 у м.Львові. Відтак, в силу приписів ст.ст.330, 388 ЦК України ОСОБА_4 не може вважатись добросовісним набувачем такого майна, оскільки придбав його в особи - ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», яка не мала права його відчужувати, достовірно знаючи про це.

Крім цього, самочинне будівництво здійснене на належній ОСОБА_4 земельній ділянці, площею 0,0895 гектара, яка не відведена для цієї мети, а призначена для обслуговування житлового будинку, з встановленням обмежень: земельна ділянка знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень.

Частиною 2 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із абзацом 2 частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України якщо проведення перебудови (самочинно збудованого об'єкта) є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_4 привести до попереднього стану земельну ділянку, що знаходиться по вул. Боднарській,4 у м.Львові, шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м. є обґрунтованими.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, перевіривши законність рішення, в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з врахування пояснень сторін в суді апеляційної інстанції, перевіривши подані докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_8