н/п 2/490/1638/2016 Справа № 490/2496/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - Гудковій Є.С. ,

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним правочину ,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2007 р. між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - далі Банк) було укладена кредитна угода № 191-07/МБ , кредитне зобов'язання було забезпечене договором іпотеки , реєстраційний № 1685 від 02.11.2007 року, що укладений між ним та ОСОБА_3 . Згідно даного договору позивач передав в іпотеку ОСОБА_3 нежитлові приміщення магазину , які знаходяться в м.Миколаєві по вул.Потьомкінська, 131Б/2.

В жовтні 2014 року при спробі здійснити черговий платіж в рахунок погашення заборгованості він дізнався, що відповідач скористався своїм правом звернення на заставлене майно шляхом визнання права власності на нього. Позивач вказує на те, що він ні разу не отримував письмову вимогу про усунення порушень, в якій би зазначався загальний розмір порушеного зобов'язання та вимога про виконання такого зобов'язання достроково в повному обсязі у визначений строк. Також зазначив, що не отримував взагалі повідомлення про проведення оцінки іпотечного майна та про її результати. Тому позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним правочин по перереєстрації власності на нерухоме майно-предмета іпотеки за відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом,02 листопада 2007р. між позивачем та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений кредитний договір № 191-07/МБ , за умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 250 000 грн. строком до 01.11.2022р.

Відповідно до п. 5.1 даного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомого майна згідно Іпотечного договору від 02.11.2007 року.

02 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір іпотеки серії ВКВ №125671, відповідно до якого іпотека за цим договором забезпечує повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором від 02 листопада 2007 року №191-07/МБ, на суму 250 000,00 грн. строком до 01 листопада 2022 року, а також сплати процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 16 % річних, а також комісійної винагороди за кредитним договором, неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Згідно п. 1 даного договору предметом іпотеки є - нежитлові приміщення магазину, які знаходяться в м. Миколаєві по вул. Потьомкінській, 131 Б/2.

Згідно пункту 5 договору Іпотеки узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Звіті про оцінку майна становить 405 106,00 грн.

На замовлення ОСОБА_3 суб'єктом оціночної діяльності надано Звіт про оцінку зазначеного майна для подальшого взяття об'єкту оцінки на баланс підприємства , яка станом на 11.09.2014 року становила 350 000 грн.

З даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 19.09.2014 р. відбулась реєстрація права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 1685 від 02.11.2007 р. За ПАТ Банк Фінаси та кредит .

З наданих банком виписок по рахункам позивача вбачається, що 30 вересня 2014 року в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості за договором № 191-07/МБ зараховані кошти, внаслідок чого заборгованість по тілу кредита та простроченим нарахованим відсоткам погашена в повному обсязі, також кошти направлені на погашення пені у розмірі 116 169, 33 грн., залишок пені списано, таким чином вихідний залишок за кредитом складає 0,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В розумінні приписів статті 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

У відповідності до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 36 вказаного Закону передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд вважає, що законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання по договору перед Іпотекодержателем.

В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору від 02.11.2007 року №191-07/МБ на адресу позивача банком 10.02.2014 року було надіслано лист-попередження про сплату боргу, в якому останньому запропоновано в добровільному порядку до 28.02.2014 року сплатити лише прострочену заборгованість у сумі 35 608,91 грн.

Вищезазначений лист було отримано позивачем 13.02.2014 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення кореспонденції з відміткою про отримання кореспонденції позивачем.

03 квітня 2014 року на адресу позивача ОСОБА_3 було повторно надіслано вимогу про усунення порушень, в якій останньому запропоновано в добровільному порядку в 30-денний термін сплатити прострочену заборгованість станом на 03.04.2014 року, яка становить 366 349,61 грн., в тому числі: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 144 444,43 грн, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 35 753,00 грн., сума строкової заборгованості по відсоткам 43 398,74 грн., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відмоткам 142753,44 грн. В вимозі також містилось попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти днів.

Вказана вимога отримана позивачем 07.04.2014 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення кореспонденції з відміткою про отримання кореспонденції.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача стосовно того, що в порушення вимог закону та договору іпотеки ОСОБА_3 не було надіслано вимогу про усунення порушень, в якій позивачу запропоновано в добровільному порядку в 30-денний термін сплатити виниклу прострочену заборгованість, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача було долучено до матеріалів справи поштове повідомлення про вручення кореспонденції з відміткою про отримання кореспонденції позивачем.

Як вбачається з відповіді на запит Миколаївського окружного адміністративного суду до Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укропошта» від 10.02.2015 року за №06-19-83, що філією "Південне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у відділенні поштового звязку Миколаїв-1 04.04.2014 року було подано до відправки на імя ОСОБА_2 рекомендований лист з рекомендованим повідомленням про вручення №044, який у день надходження до ВПЗ Миколаїв-38 вручений члену сімї останнього, що передбачано Прпавилами надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270.

За своїм змістом вказана вимога відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки і містить рішення про намір Іпотекодержателя у разі не усунення порушень звернути стягнення на предмет іпотеки у передбаченій законодавством формі на свій розсуд.

Слід також зазначити, що доказів виконання вищезазначеної вимоги позивачем не надано. Доказів відсутності порушень умов кредитного договору позивач суду також не надав та не заперечував проти порушення вимог кредитного договору.

У зв'язку з невиконання вищезазначеної вимоги, публічне акціонерне товариство "Банк "Фінаси та кредит" в особі філії "Південне регіональне управління звернулось 08.09.2014 року до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлові приміщення, які знаходяться по вул. Потьомкінській, 131 Б/2.

Як вбачається з Постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Банк "Фінаси та кредит" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.09.2014 року №15924572, зобов'язання реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, які знаходяться по вул. Потьомкінській, 131 Б/2, за ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", зобов'язання реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, які знаходяться по вул. Потьомкінській, 131 Б/2 за позивачем.

Судом встановлено, що заявником ПАТ «Фінанси та кредит» під час реєстрації права власності на нерухоме майно було подано до реєстраційної служби наступні документи: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; документ, що підтверджує сплату держаного мита; довіреність на імя представника; паспорт та картку фізичної особи платника податку; статут ОСОБА_3; оригінал та копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові; оригінал та копію повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання кореспонденції, лист АТ «Фінанси та кредит», що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги; оригінал та копію договору іпотеки; оригінал та копію розрахунку боргу, інформацію про відомості є ЄДР, тобто усі документи визначенні Постановою КМУ від 17.10.2013 року №868.

Відповідно до п. 8.4.8 зазначеного Іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені іпотекою згідно з умовами цього договору, та в інших випадках, передбачених кредитним договором. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває, якщо він відповідно до п. 3.4 Кредитного договору ( позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі провадив сплату грошових коштів на погашення заборгованості по кредитних ресурсах тощо) заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплати інші платежі до зазначено у п. 2.5 кредитного договору , а іпотекодавець не виконає зазначене зобовязання.

Відповідно до п. 11 вказаного Іпотечного договору, звернення стягнення на заставлене за цим договором майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

п.11.1 За рішенням суду;

п.11.2 У безспірному порядку на підставі виконавчого напису;

п.11.3 Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містится в п.п. 11.3.1 та 11.3.2.

Відповідно до п.11.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забов"язання за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку".

У відповідності до ст.36 Закону України "Про іпотеку" цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може : згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку" набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язаннь іпотекодавця за кредитним договором.

В цьому випадку цей Договір (застереження п.11.3.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

В вищезазначеному іпотечному договорі від 02.11.2007 року зазначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забов"язання за кредитним договором здійснюється у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", а продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки на підставі договору купівлі-продажу, здійснюється в порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ "Про іпотеку".

Таким чином, при задоволені вимог в рахунок виконання забов"язання за кредитним договором в позасудовому порядку та при відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, банк має діяти відповідно до вимог ст. ст. 37,38 ЗУ "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, відповідачем надані суду докази того, що позивачеві як іпотекодавцю направлено письмову вимогу щодо порушення основного зобов'язання, у вимозі чітко зазначено про те, що ОСОБА_3 буде «ініційоване звернення стягненя на предмет іпотеки» .

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 була дотримана обов'язкова умова про звернення стягнення на предмет іпотеки після завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачем не було надано документів, які б свідчили про повідомлення іпотекодателя про проведення оцінки предмету іпотеки та результати такої оцінки , проте обов'язковість такого повідомлення вимогами ст. 35-37 ЗУ Про іпотеку не передбачено.

Разом з тим, дійсно ст. 37 ЗУ Про іпотеку встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Такі вимоги відповадачем були дотримані та проведена оцінка предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на момент вчинення оспорюваного правочину звіт про оцінку майна був дійсним.

За такого, задоволення вимог позивача про визнання недійсним оспорюваного правочину з тих підстав, що іпотекодатель не був повідомлений про результати оцінки предмету іпотеки, можливо виключно за умови , що такі дії відповідача призвели до порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює цей правочин. Проте ні позивач, ні його представник не посилалися на те, що вартість предмета іпотеки, за якою було передано майно у власність , має бути іншою, ніж визначено відповідачем , на неправильність Звіту пр оцінку майна не посилалися і таке не підтверджено жодними доказами.

За такого, порушення прав позивача не отриманням ним результатів оцінки предмету іпотеки , не доведено при судовому розгляді справи, а інші зазначені ним обставини , на які він посилається як на підстави позову, спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи всі докази, зібрані по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко