Категорія: 48 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про скасування усиновлення за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом покликаючись на такі обставини.

11 листопада 2011 року він уклав шлюб з ОСОБА_4. В період перебування у шлюбі із вказаною особою рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.10.2012 року його було визнано усиновлювачем неповнолітньої ОСОБА_3, внесено відповідні зміни в актовий запис № 13 від 03.09.1997 року та змінено прізвище усиновленої з «ОСОБА_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», по-батькові - з «ОСОБА_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4» і записано його батьком цієї особи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 березня 2015 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано.

Договором про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі у їх вихованні від 07.02.2015 року визначено місце проживання дітей та умови їх утримання і виховання.

ОСОБА_3 проживає окремо, уникає зустрічі з ним, не бажає спілкуватися. ЇЇ мати знаходиться за межами України.

Враховуючи викладене, просив скасувати усиновлення ним невнолітньої ОСОБА_3 та внести відповідні зміни в актовий запис про народження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

Постановлено скасувати усиновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки с. Новосілки Маневицького району Волинської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин.

В запереченні позивач ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, вважає доводи скарги безпідставними.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що сімейні відносини, формування яких є метою усиновлення, відсутні, та вважав це підставою для скасування усиновлення.

Однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому він є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що з 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 березня 2015 року (а. с. 6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.10.2012 року його було визнано усиновлювачем неповнолітньої ОСОБА_3, внесено відповідні зміни в актовий запис № 13 від 03.09.1997 року та змінено прізвище усиновленої з «ОСОБА_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», по-батькові - з «ОСОБА_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4» і записано його батьком цієї особи (а. с. 2).

07.12.2012 року відповідачу ОСОБА_3 було повторно видано свідоцтво про народження (а. с. 3).

Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу (далі - СК) України усиновленням є прийняття усиновителями у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

З пояснень позивача у суді першої інстанції та у даному судовому засіданні вбачається, що відповідач ОСОБА_3 проживала з ним нетривалий час, з незалежних від нього обставин між ними не склалися гармонійні відносини як між батьком і донькою, вони не відчувають себе членами однієї сім'ї, на даний час дочка з ним не проживає, уникає спілкування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на положення п.3 ч. 1 ст. 238 СК України, згідно з якою усиновлення може бути скасовано за рішенням суду якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

На цю ж норму права послався суд при ухваленні оскарженого рішення.

Однак, з системного аналізу положень цієї статті з положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України вбачається, що зазначені позивачем норми не підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була усиновлена у 2012 році у віці 15 років, тобто, в період неповноліття, на час звернення позивача з даним позовом, їй виповнилось 18 років, отже, вона втратила статус дитини.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 238 СК України, скасування усиновлення дитини, яка була усиновлена неповнолітньою, після досягнення нею повноліття допускається лише у випадках протиправної поведінки усиновленого, усиновлювача, що загрожує життю, здоров'ю цих осіб або інших членів сім'ї.

Виходячи з передбачено ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності судового процесу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, розглядаючи цю справу суд враховує ту обставину, що при зверненні до суду позивач не посилався на передбачену абз.2 ч.2 ст. 238 СК України підставу скасування усиновленої ним дитини, що досягла повноліття, жодного доказу на підтвердження цієї обставини він ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суду не надав та зазначав, що бажає скасування усиновлення з підстав, що між ним і усиновленою дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Указана позивачем обставина не передбачена законом як підстава для скасування усиновлення неповнолітньої дитини після досягнення нею повноліття.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 послався на рішення Європейського суду з прав людини від 16.05.2013 року у справі "Гарнага проти України" , однак із змісту цього рішення вбачається, що Європейським судом розглядалася справа з приводу спору про відмову у зміні прізвища та імені усиновленої дитини, тому воно не може бути враховане при вирішенні даної справи.

Положення ст.21 Конвенції про права дитини, яку просить застосувати позивач, передбачають захист прав дитини при вирішенні питання про скасування її усиновлення. Однак виходячи з поданого позову, саме він вимагає скасувати усиновлення, при цьому не доводить, які саме найвищі інтереси відповідача, яка була усиновлена ним неповнолітньою будуть захищені у такому випадку.

Оскільки при постановленні рішення судом не було враховано усіх обставин справи та не застосовано норм матеріального права, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування усиновлення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: