Справа № 307/809/13-ц
Провадження № 2/307/3/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Колодненської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання заповіту не дійсним.

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися із позовом до Колодненської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання заповіту не дійсним, посилаючись на те, що вона прожила все її сімейне життя в АДРЕСА_1 разом з її покійним чоловіком ОСОБА_4 Після його смерті вона разом з молодшим сином ОСОБА_3 подали заяву до нотаріальної контори на прийняття спадщини у встановлені законом терміни, а ще через певний час оформили свідоцтва на спадкове майно за законом. На той час жодних відомостей про існування заповіту в нотаріальній конторі не існувало на віть по єдиному спадковому реєстру, а отже заповіт не був зареєстрований в встановлені законом строки до єдиного спадкового реєстру. Про існування даного нібито заповіту вони дізналися більш як через рік після смерті чоловіка коли їм до рук потрапила копія так званого заповіту, де нібито ОСОБА_4 заповідав все, що на день смерті належало йому старшому сину, який більше 10 років проживав за межами Закарпатської області, а саме в Київській області, ніколи не дбав ні про неї ні про свого батька, натомість молодший син завжди був поруч, і коли згорів будинок, не покинув їх шукати кращої долі, а допомагав відновлювати житло. Окрім того вона виплачувала кредит який був потрібний після пожежі для відновлення житла де будинок був заставою, а саме ? житлового будинку, що належав покійному ОСОБА_4, продовжувала вона вказану виплату і після смерті чоловіка, жодного разу старший син не надав жодної допомоги. Їм стало відомо, що покійний ОСОБА_4 нібито заповіт все старшому сину. Заповіт був нібито складений та підписаний покійним який хворів на рак жилудка, четверта стадія, за три дні до його смерті, але покійний був на стільки ослаблений, що не міг тримати столовий прибор, щоб їсти, а не щось підписувати, тим більш усвідомлювати все, що відбувається, та і взагалі останні дні він вже був між небом і землею, окрім всього приймав сильні обезболюючі, що притупляли його свідомість. Тому вони впевнені, що підпис на заповіті не належить покійному ОСОБА_4, а був підроблений. Окрім того, підпис на заповіті не тільки короткий, але розгорнутий ім'я по батькові на російській мові хоча покійний був україномовним, а старший син з невісткою навпаки спілкувались на російській мові в писемності також використовували російську мову. Тому просять суд визнати заповіт від 30.01.2010 р., посвідченого секретарем виконкому Колоднянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі №2, не дійсним

Позивач ОСОБА_1 та її представник, яка також представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити.

Представник відповідача Колоднянської сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що оскаржуваний заповіт відповідає вимогам закону, волевиявлення заповідача є вільним, підстав вважати, що заповідач на момент укладення заповіту була не дієздатною не було, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Подальший розгляд справи було продовжено у відсутності представника відповідача Колоднянської сільської ради, на підставі ст.. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, її представника, яка також є представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, представника відповідача Колоднянської сільської ради та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2010 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого вона все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_3

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.04.2010 року .

Актом судово-психіатричного експерта № 204 від 18.12.2014 року стверджується, що ОСОБА_4 в період часу, який відноситься до укладення заповіту, психічних розладів не виявляв. У наданій медичній документації, а також у матеріалах цивільної справи відсутні вказівки на вплив медикаментозних препаратів на свідомість ОСОБА_4 (а.с. 128-132).

Відповідно до висновку № 4740 від 18.01.2016 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_4, розташовані: після слова «Підпис» на примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 30.01.2010 року та під № 2 в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в Журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Колодненської сільської ради за період 2007-2010 р. виконані самим ОСОБА_4 Ознак дії збиваючиї факторів як природніх (хворобливий стан) так і штучних (навмисна зміна ознак свого почерку), експертом не встановлено.( а.с. 212-213).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1247 ЦПК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем...

У відповідності до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересовані особи суд визнає заповіт не дійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Твердження позивачів та їх представника, проте, що померлий ОСОБА_4 на момент складання заповіту 30.01.2010 року не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, спростувається актом судово-психіатричного експерта № 204 від 18.12.2014 року, згідно якого на момент укладення оскаржуваного заповіту ОСОБА_4 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Крім цього відповідно до висновку № 4740 від 18.01.2016 року оскаржуваний заповіт підписаний саме заповідачем ОСОБА_4

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ч. 1 ст. 225, ч.ч. 1, 2 ст. 1247 , ч. 2 ст. 1257 ЦК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування",

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Колодненської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання заповіту від 30.01.2010 р., посвідченого секретарем виконкому Колоднянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі №2, не дійсним -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик