АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/570/14-ц Номер провадження 22-ц/786/24/16Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю позивача ОСОБА_2

Представника позивача ОСОБА_3

Відповідача ОСОБА_4

Представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2015 року та на додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору,- приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_12 - про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру, визнання договору купівлі-продажу від 13.01.2011 року недійсним, стягнення моральної шкоди, визнання договору найму (оренди) житла нікчемним і застосування наслідків нікчемності правочину та визнання дійсним попереднього договору про наміри від 31.03.2010 року; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_13, які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради,- про відшкодування завданих збитків, усунення перешкод у користуванні квартирою та примусове виселення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, який у ході судового розгляду неодноразово уточнював та доповнював. В останній редакції просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, таким, що відбувся; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 13.01.2011року №151, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, недійсним; стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; стягнути з нього 42230 грн. на користь ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в рівних частках по 14077 грн. кожному в рахунок повної сплати за квартиру АДРЕСА_4 у порядку виконання договору купівлі-продажу зазначеної квартири; визнати договір найму (оренди) житла, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_16, нікчемним та застосувати наслідки нікчемності правочину; визнати дійсним попередній договір про наміри від 31.03.2010 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 При цьому, в уточнених позовних вимогах ОСОБА_2 виключив ОСОБА_12 з числа відповідачів, зазначивши її третьою особою по справі на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_13, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і, з урахуванням поданих уточнень, просив суд стягнути з ОСОБА_15О на свою користь майнову шкоду (збитки) в розмірі 25000 грн.; зобовязати ОСОБА_15О та ОСОБА_13 не чинити перешкод у користуванні квартирою; виселити ОСОБА_15О та ОСОБА_13 разом з малолітніми дітьми з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру, визнання договору купівлі-продажу від 13.01.2011 року недійсним та стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_13, які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради,- про відшкодування завданих збитків, усунення перешкод у користуванні квартирою та примусове виселення задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_13 не чинити перешкоди в користуванні належною ОСОБА_6 на праві приватної власності квартирою №147 в буд.67 по вул. Леніна в м. Комсомольську Полтавської області.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_13, малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з квартири АДРЕСА_5 без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 480 грн. 80 коп.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про визнання договору найму (оренди) житла від 01.03.2013 року нікчемним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання дійсним попереднього договору, укладеного у формі договору про наміри від 31.03.2010 року, відмовлено повністю.

В апеляційному порядку основне та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2, подавши апеляційні скарги. Він просить рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2015 року та додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 листопада 2015 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог і відмову у задоволенні зустрічного позову. Вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 31 березня 2010 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4, котрий діяв від імені та в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_17 договір про наміри, за яким в строк до 31 березня 2011 року сторони зобовязались укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6. Довіреності, які були надані ОСОБА_4 та ОСОБА_12 на право від імені відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_17 продати за ціною та на умовах на власний розсуд належні останнім частки квартири АДРЕСА_5, посвідчені приватним нотаріусом та зареєстровані в реєстрі за №№ 2959, 2961, 2967 (т.1 а.с.19-21 ).

Також правильно з»ясовано, що ОСОБА_2 в день підписання договору про наміри передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 7000 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02.03.2015 року (т.2 а.с.106-109), залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015року (т.2 а.с.261-262), визнано, що договір про наміри, укладений 31.03.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в силу ст.ст.215, 220 ЦК України, є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально. Окрім того, цей договір припинив свою дію, так як основний договір купівлі-продажу між сторонами так і не був укладений.

Наслідки невиконання попереднього договору передбачені ч.ч.2,3 ст. 635 ЦК України, які полягають у припиненні договору, якщо протягом строку, встановленого в договорі про наміри, основний договір не буде укладено.

Також місцевим судом встановлено, що 01.04.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позички приміщення квартири АДРЕСА_7, на підставі якого останній зі своєю сім»єю став проживати у спірній квартирі (т.1 а.с.18). У подальшому, на нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу даної квартири ОСОБА_2 не наполягав.

Відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов»язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

За нормами ч.2 ст.832 ЦК України, користувач не має переважного права перед іншими особами на купівлю речі, переданої йому у користування.

Так, з матеріалів справи вбачається і вірно з»ясовано місцевим судом, що 07 жовтня 2010 року ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 видали ОСОБА_7 довіреності на право від їх імені продати за ціною та на умовах на власний розсуд належну їм у відповідних частках квартиру АДРЕСА_8, які посвідчили у приватного нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровані в реєстрі за №№ 5889, 5890, 5891 (т.1 а.с.92-94).

13 січня 2011 року відповідач ОСОБА_7 продав відповідачу ОСОБА_6 зазначену вище квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №151 (т.1 а.с.91). На підставі цього договору ОСОБА_6 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_8 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.96-98).

Згідно п.5.2 Договору позички приміщення від 01 квітня 2010 року, у разі зміни власника квартири цей договір зберігає чинність, а до нового власника переходять права та обов»язки позичкодавця.

Відповідно до п.п. 1.4, 4.1.1, 4.2 зазначеного вище договору позички приміщення, його дія закінчилась 01 березня 2013 року.

Згідно ст.836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Як визначено статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_18, як новий власник спірної квартири, після закінчення строку дії договору позички приміщення від 01.04.2010 року направляв письмові повідомлення ОСОБА_2 про звільнення займаного приміщення (т.1 а.с.163). Отже, з цього свідчить, що він не бажав подальшого переукладення договору позички.

Встановивши зазначені вище обставини справи та давши належну оцінку доводам сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 не набув у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру і відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, таким, що відбувся, а також відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_7, і ОСОБА_18 недійсним та стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 моральної шкоди і стягнення з нього на користь ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 по 14077 грн. кожному в рахунок повної сплати за квартиру АДРЕСА_4 у порядку виконання договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Суд правильно зробив висновок, що ОСОБА_18 має право на усунення перешкод у користуванні своєю власністю квартирою №147 по вул. Леніна, 67 у м. Комсомольськ Полтавської області.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору найму (оренди) житла, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_16, нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину, суд першої інстанції вірно виходив з того, що цей договір після його укладання не був реалізований та останніми не виконувався. При цьому, ОСОБА_6 на десятий день після підписання договору найму житла повернув ОСОБА_16 сплачену грошову суму за цим договором у розмірі 2000 грн.00 коп. і правовідносини за цим правочином не здійснювалися (т.1 а.с.164 на звор.).

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги письмову заяву ОСОБА_4 про визнання ним у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_2, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону і порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв»язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про наявність зловмисної домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 при видачі 07.10.2010 року довіреностей на ім»я ОСОБА_7 в дійсності приховали угоду про передачу майна у заставу як забезпечення виконання зобов»язань ПП «Горнотехсервіс» теж не можуть бути прийняті до уваги як не доведені і не підтверджені будь-якими доказами.

Доводи скарги про переважне право ОСОБА_2 на придбання спірної квартири суперечать вимогам ч.2 ст.832 ЦК України, тому не можуть бути враховані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що попередній договір діяв до 31.03.2011 року не заслуговують на увагу, враховуючи те, що він не був нотаріально посвідчений сторонами та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.03.2015 року, яке є чинним, його визнано нікчемним (т.2 а.с.106-109).

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги про виселення із займаного житла ОСОБА_2, ОСОБА_13 з малолітніми дітьми ОСОБА_14 і ОСОБА_15, місцевий суд вірно виходив з положень статті 41 Конституції України, ст.317 ЦК України, згідно яких власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 після закінчення строку дії договору позички повинен був запропонувати ОСОБА_2 укласти новий договір на тих же умовах не ґрунтуються на вимогах закону.

До того ж, в засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 пояснив, що його довіритель не має наміру укладати договори оренди спірного житла, так як сам бажає проживати у цій квартирі.

Разом з тим, колегія суддів вважає зайво застосованою до спірних правовідносин ст. 116 ЖК України, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_13 разом зі своїми двома малолітніми дітьми поселились у спірне житло на підставі укладеного договору позички.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду та додаткове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2015 року та додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)

Судді : (підписи)

Копія вірно: