Єдиний унікальний номер 219/7392/15-ц Номер провадження 22-ц/775/375/2016
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2016 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Тимченко О.О.

за участю секретаря Захарова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 317317,27 грн. та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що банк та ОСОБА_2 23 травня 2007 року уклали кредитний договір GOAOAU04310009. Згідно договору позивач зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 68 900 грн. на термін до 23 травня 2012 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_2 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 68 900 грн. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 17 червня 2015 року має заборгованість - 317317,27 грн., яка складається з наступного: 50451,38 грн. - заборгованість за кредитом; 81604,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1423,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 183838,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В забезпечення виконання зобовязання за договором GOAOA4310009 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладений договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором GOAOA4310009. Враховуючи, що відповідачі зобовязань за договорами кредиту та поруки не виконали, банк просив стягнути заборгованість у примусовому порядку. ?

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі банк ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд, розглядаючи справу, порушив норми матеріального та процесуального права, не повно зясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив незаконне рішення. Суд зробив неправильний висновок про те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Строк позовної давності у даному випадку був перерваний ухваленням Індустріальним районним судом Дніпропетровської області 25 квітня 2012 року. Тому необхідно зробити висновок про те, що банк строк позовної давності не пропустив.

В засідання апеляційного суду представник банку не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про це свідчить його заява, що надійшла до апеляційного суду 26 січня 2016 року. Апеляційну скаргу підтримує.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3І .в засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно копії кредитного договору GOAOA04310009 від 23 травня 2007 року (а.с.10-11) банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом перерахування на строк з 23 травня 2007 року по 23 травня 2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 68 900 гри. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 19636,50 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Відповідно до копії ордеру і розпорядження GOAOA04310009 про надання кредиту від 30 травня 2007 року (а.с. 12) було перераховано кошти у відповідності до умов кредитного договору.

З копії договору поруки (а.с. 13) від 23 травня 2007 року, укладеного між «ПриватБанком» та ОСОБА_3 вбачається, що предметом цього договору є надання поруки ОСОБА_3 перед «ПриватБанком» за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 23 травня 2007 року № GOAOA4310009, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 68900 грн.

Згідно копії статуту у новій редакції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банк> «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с. 19).

З розрахунку заборгованості за договором № GOAOA04310009 від 23 травня 2007 року (а.с. 4-6) у відповідачів станом на 17 червня 2015 року є заборгованість 317 317,27 грн., яка складається з наступного: 50451,38 гри. - заборгованість за кредитом; 81 604,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1423,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 183 838,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

07 липня 2015 року «ПриватБанк» повідомив письмово відповідачів про те, що є заборгованість за кредитним договором № ЄОА0Аи04310009 від 23 травня 2007 року на загальну суму 321121,42 грн. (а.с.6)

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобовязаний виконати своє зобовязання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві

позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, чим порушив умови взятих на себе зобовязань.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено.

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 261 ЦК України пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але вже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку.

Згідно ч. З, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Відповідачами було надано суду заяви про застосування строків позовної давності до позовних вимог у звязку з їх закінченням.(а.с. 44, 56). Тому суд правильно обговорював питання, повязані із застосуванням строків позовної давності.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк посилався на те, що відповідач має заборгованість по тілу кредиту в сумі 50451.38 грн. Заборгованість за відсотками за користування кредитом дорівнює 81604.13 грн. З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором видно, що він не виплачує кредит з грудня 2008 року. Заборгованість за процентами виникла з січня 2009 року.

Відповідно до кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит у строк до 23 травня 2012 року.(а.с.10-11).

Враховуючи, що кредитним договором передбачено повернення кредиту і відсотків за користування ним щомісяця, то відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України початком перебігу строку позовної давності слід вважати день початку невиконання відповідачем обовязку по поверненню кредиту і відсотків. У даному випадку - це грудень 2008 року щодо сплати тіла кредиту і січень 2009 року щодо сплати відсотків.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк для звернення у суд. Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом встановлено, що кінцевим терміном повернення кредиту є 23 травня 2012 року включно.

Позовну заяву банку про стягнення заборгованості за кредитом отримано судом 12 серпня 2015 року. Кредитним договором передбачено строк закінчення боргових зобовязань відповідача - 23 травня 2012 року. До часу звернення із вказаним позовом до суду - 12 серпня 2015 року дійсно закінчився строк загальної позовної давності - 3 (три) роки. Як видно з кредитного договору сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, як це передбачається частиною 1 статті 259 ЦК України.

Позивачем в установленому законом порядку не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Доводи банку про те, що строк позовної давності переривався не впливають на висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Дійсно, судом встановлено, що 25 квітня 2012 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення, за яким звернуто стягнення на автомобіль Шевролет модель Авео випуску 2007 року реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності для задоволення грошових вимог банку за кредитним договором № ЄОА0Аи04310009 від 23 травня 2007 року в розмірі 101092.67 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 9 грудня 2013 року заочне рішення того ж суду від 25 квітня 2012 року скасовано за заявою ОСОБА_2 і вказана цивільна справа призначалась до слухання неодноразово. А ухвалою того ж суду від 2 жовтня 2014 року позовна заява про звернення стягнення залишена без розгляду через неодноразову неявки представника банку в судове засідання. Банк також надав копію ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2015 року, якою провадження по справ за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до особи 1 про передачу предмету застави в заклад, залишений без розгляду на підставі заяви представника банку.

Проте, незважаючи на те, що строк позовної давності вказаними позовами банку переривався, враховуючи правила статті 257, частини 1 статті 261 ЦПК України, суд вправі здійснити стягнення грошових сум не більше, ніж за три роки, що передували зверненню позивача у суд.

Судом встановлено, що позивач звернувся в суд з вказаним позовом 12 серпня 2015 року. Стягненню підлягали б суми за договором кредиту за період з 12 серпня 2012 року по 12 серпня 2015 року. Але судом також встановлено, що 24 травня 2015 року закінчився строк дії кредитного договору між сторонами у справі. Тому у суду першої інстанції дійсно не було законних підстав для стягнення із відповідачів будь якої суми.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Тому рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: