АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1242/16 Справа № 174/502/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ілюшик І. А. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та змінила прізвище в зв'язку з укладенням шлюбу, що вбачається з копій свідоцтв про народження та про укладення шлюбу (а.с. 6, 37).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16.03.2000 року власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.(а.с. 40).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири у м. Вільногірську.(а.с. 42, 43).

На час смерті ОСОБА_6, вона була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 також зареєстрований за цією адресою (а.с .11).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні на протязі двох років, транспортування, забезпечення медикаментами та допомогу у догляді здійснювали її дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, інших відвідувачів у відділенні не спостерігали (а.с. 12, 13-24, 28, 29).

Згідно довідки МСЕК № 239209 спадкодавцю встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 35).

ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщини на користь своєї сестри ОСОБА_2 Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 38/2015 (а.с. 78-88).

Згідно довідки № 392 від 05.06.2015 року про стан здоров'я ОСОБА_3, він хворіє на сахарний діабет ІІ типу, має інші хронічні хвороби (а.с. 72).

З оригіналу акту народного депутата від 29.09.2015 року № 1347 вбачається, що ОСОБА_3 проживає у приватному житлі за адресою: АДРЕСА_2 (спадщина від померлого родича). Умови проживання є незадовільними (а.с. 112).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що спадкодавець страждала на певні тяжкі захворювання протягом тривалого часу, досягла пенсійного віку, між тим, будь-яких медичних доказів, які б свідчили про перебування її у безпорадному стані суду не надано. В довідці МСЕК та наданих суду копіях медичних документів не зазначено, що ОСОБА_6 потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду (а.с. 35). Крім того, відповідач у цій справі сам є пенсіонером, особою похилого віку, хворіє на цукровий діабет ІІ типу, інші хронічні захворювання, що підтверджується медичною довідкою. Вказані обставини не були спростовані в процесі судового розгляду. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали окремо, на чому наполягала сама позивач, що об'єктивно перешкоджало наданню відповідачем фізичної допомоги спадкодавцю за її життя та не доведено, що спадкодавець потребувала допомоги від ОСОБА_3, за тієї умови, що вона отримувала допомогу від ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом безпідставно відмовлено їй у задоволенні позову, так як відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавиці та ігнорував таку допомогу не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, правило абзацу другого частини третьої ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Як видно з матеріалів справи, спадкодавиця за життя не зверталась до суду з позовом щодо надання їй ОСОБА_3 матеріальної чи іншої допомоги.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи щодо усунення від спадкування, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, має значення питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надати таку допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Не надавши доказів наявності усіх наведених вище обставин одночасно на обґрунтування своїх вимог позивач, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, розпорядився своїми правами щодо надання доказів на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не звернув уваги на надані нею докази є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: