Провадження № 2/127/1452/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Гуменюка К.П.,

секретаря Сєрих В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність начальника ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції,

в с т а н о в и в :

10 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та бездіяльність начальника ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ), у якій (в редакції після усунення недоліків) просив суд визнати неправомірною бездіяльність начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ по розгляду скарги від 10 лютого 2012 року на бездіяльність державного виконавця по виконанню ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року. Визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ по виконанню ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року. Зобовязати ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ здійснити примусове виконання зазначеної ухвали суду, а також стягнути з ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ 5 000 грн. моральної шкоди, завданої скаржнику внаслідок бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

У скарзі зазначено, що 23 червня 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та зобовязано ОСОБА_3 повернути незаконно стягненні з ОСОБА_1 на її користь кошти в розмірі 3 082 грн. Зазначена ухвала суду була предявлена ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ з метою її примусового виконання та 04 лютого 2012 року скаржником була отримана постанова головного державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_4 від 16 серпня 2011 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з відсутністю відомостей про місце проживання чи перебування боржника ОСОБА_3

10 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо виконання ухвали суду до начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ, однак ні постанова про результат розгляду скарги, ні відповіді на неї від начальника відділу ОСОБА_1 не отримував.

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ із заявою про надання йому інформації щодо розгляду скарги від 10 лютого 2012 року. 21 жовтня 2015 року скаржником була отримана відповідь, в якій зазначено, що 15 лютого 2012 року, ОСОБА_1 була надана відповідь про відмову в задоволенні скарги від 10 лютого 2012 року, у звязку із відсутністю підстав для скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

З підстав зазначених вище, ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою.

До судового засідання скаржник ОСОБА_1 не зявився, однак надав на адресу суду заяву, у якій просить розгляд скарги провести у його відсутність, вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ до судового засідання повторно не зявився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду скарги у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року у справі № 6-126/11 задоволено заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Повернуто ОСОБА_1 кошти стягненні з нього на користь ОСОБА_3, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі 2 531 грн. матеріальної шкоди, 500 грн. витрат на проведення експертизи, 51 грн. судового збору.

Постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ від 16 серпня 2011 року ОСОБА_4, відмовлено у прийняті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали № 6-126/11, виданої 23 червня 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 3 082 грн. на підставі п. 6 ч. 1. статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із тим, що у виконавчому документі відсутні відомості про місце проживання чи перебування боржника, що унеможливлює проведення виконавчих дій (а.с. 26).

Не погодившись із вищезазначеною постановою, ОСОБА_1, як стягувач, 08 лютого 2012 року, через засоби поштового звязку, звернувся із скаргою до начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ ОСОБА_7, яка була отримана відділом 13 лютого 2012 року, у якій просив скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16 серпня 2011 року та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження, в рамках якого вжити передбачених Законом заходів щодо повернення неправомірно стягнутих коштів (а.с. 27, 28).

У звязку із неотриманням відповіді щодо розгляду скарги від 08 лютого 2012 року, ОСОБА_1, 28 вересня 2015 року, через засоби поштового звязку, звернувся до ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ із заявою про надання інформації щодо її розгляду.

ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ № 2377207-35/21 від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що на його скаргу відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надано відповідь від 15 лютого 2012 року, згідно якої в задоволенні скарги відмовлено, в звязку з відсутністю підстав для скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с. 30).

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 8 вищезазначеної норми встановлено, що скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Отже, застосування Закону України «Про звернення до громадян» при розгляді скарги, можливе лише за умови, коли скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Оскарження ОСОБА_1, як стягувачем, рішень державного виконавця до начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ передбачено частиною 1 статті 82 Законом України «Про виконавче провадження», а тому, відмовляючи у скарзі ОСОБА_1 від 08 лютого 2012 року за правилами визначених Законом України «Про звернення громадян», посадова особа ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ діяла не у спосіб, передбачений Законом.

Суд зазначає, що керівник (посадові особи) ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 за правилами Закону України «Про звернення громадян», зобовязаний був довести до відома скаржника про результати розгляду його скарги в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (стаття 15 Закону України «Про звернення громадян»).

При цьому, ні у відповіді ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ від 19 жовтня 2015 року на звернення ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги та матеріали справи не містять відмови в задоволенні скарги прийнятої 15 лютого 2012 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ по розгляду скарги від 10 лютого 2012 року на бездіяльність державного виконавця по виконанню ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року та такою, що підлягає задоволенню.

Суд відмовляючи в задоволенні вимоги скарги про зобовязання ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ здійснити примусове виконання ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року, виходив із того, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом № 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

Щодо вимоги скарги про стягнення з ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ 5 000 грн. моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності органу виконавчої служби щодо виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

А тому, вищезазначена вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження, який передбачений розділом ІІІ «Позовне провадження» Цивільного процесуального кодексу України.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_1, суд керувався принципом змагальності сторін, закріпленого статтею 10 ЦПК України, у відповідності до якої сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, в судові засідання, які призначались судом двічі, представник ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ в судове засідання не зявився, а тому, керуючись статтею 169 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд вважає обґрунтованою заяву скаржника ОСОБА_1 щодо поновлення строків на звернення до суду із даною скаргою, оскільки про обставини розгляду скарги від 08 лютого 2012 року на дії державного виконавця, яка була розглянута посадовими особами ОСОБА_2 ВДВС 15 лютого 2012 року, скаржнику стало відомо 21 жовтня 2015 року, в результаті звернення до зазначеного відділу. При цьому ОСОБА_1 звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, де йому ухвалою суду від 30 жовтня 2015 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (справа № 802/3842/15-а).

Частиною 2 статті 387 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 387 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника ОСОБА_2 ВДВС ВМУЮ по розгляду скарги від 10 лютого 2012 року на бездіяльність державного виконавця по виконанню ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 червня 2011 року.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_8