Справа №717/1008/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

при секретарі: Тихоненко І.В.

з участю представника позивачки: ОСОБА_1

та відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кельменці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 євро боргу, еквівалентно 14136 гривень за договором, 551 гривню 20 копійок судового збору та витрати на правову допомогу.

В якості підстав позову представник позивачки зазначила, що 06 лютого 2015 року відповідачка отримала від позивачки в борг 500 євро. ОСОБА_2 не повернула позивачці позичені кошти.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що 06 лютого 2015 року позичила у позивачки 500 євро. ОСОБА_3 була в той час в Італії, а тому гроші ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 ОСОБА_4 написала розписку. Протягом двох наступних місяців ОСОБА_4 повернула борг , а саме повернула гроші частинами ОСОБА_5. Розписку не забрала, оскільки не знала що це потрібно.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що 06 лютого 2015 року між сторонами був укладений договір позики. Відповідачка отримала 500 євро. В подальшому ОСОБА_4 не повернула борг.

Судом були досліджені наступні докази: копію розписки ОСОБА_4 від 06 .02.2015 року, лист ОСОБА_3 , копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №326, копію договору про надання юридичних послуг укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 16.05.2016 року, акт прийому передачі наданих послуг від 16.05.2016 року, розрахунок суми послуг за надану правову допомогу від 16.05.2016 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 07 червня 2016 року.

Свідок ОСОБА_6 дав суду показання про те, що відповідачка є його дружиною. Вони з дружиною хотіли відкрити магазин і ОСОБА_3 погодилася позичити їм кошти. ОСОБА_4 написала розписку. Протягом 3-4 місяців вони повернули позичені кошти. Про це були записи, але записи викрали. Гроші забирала ОСОБА_5, яка розписувалася. Розписок від ОСОБА_3 про повернення їй грошей не було.

Свідок ОСОБА_5 дала суду показання про те, що 06 лютого 2016 року за вказівкою ОСОБА_3 вона передала ОСОБА_4 гроші в сумі 500 євро. ОСОБА_4 написала розписку. Через два дні ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 ще 100 євро. Крім того, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 товари на суму 15000 євро. За ці товари ОСОБА_4 також не повернула гроші. ОСОБА_4 не повертала ОСОБА_5 гроші в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_3

Судом встановлено, що у 06 лютого 2015 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно якого позивачка передала відповідачці 500 євро. Вказана обставина не заперечується сторонами.

До 26 липня 2016 року відповідачка ОСОБА_4 , на вимогу позивачки, не повернула ОСОБА_3 500 євро. Ця обставина стверджується наявністю у позивачки боргового документа (розписки).

Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами.

Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Сторони не надали суду доказів, які б стверджували до якого часу мало відбутись повернення боргу в сумі 500 євро.

Згідно до ч.2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позивачка 26 травня 2016 року предявила відповідачці вимогу повернути кошти, проте відповідачка в порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. 599 ЦК України.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за цим договором, порушила свої зобовязання по поверненню сум позики. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором, а згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином відповідачка порушила передбачене статтею 1046 Цивільного кодексу України право позивачки на повернення їй суми позики.

Суд відхиляє як доказ того, що відповідачка повернула позивачці борг, покази свідка ОСОБА_6 виходячи із наступного. Згідно до ч.1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, договір позики належало вчинити у письмовій формі. Недодержання письмової форми правочину в даному випадку не має наслідком його недійсність, однак рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Офіційний курс гривні щодо євро станом на 26 липня 2016 року становить 2722 гривні 19 копійок за 100 євро.

Згідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином 500 євро складає 13610 гривень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Зокрема з відповідачки на користь позивача слід стягнути 13610 гривень 95 копійок в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики, який був укладений між сторонами 06 лютого 2015 року. З відповідачки на користь позивачки слід стягнути 551 гривню 20 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 600 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка ОСОБА_4 своєчасно виконала свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умов договору, а відповідачка в порушення ст.60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України вона сплатила позивачу борг в сумі 500 євро.

На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629,1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 15, 60, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13610 (тринадцять тисяч шістсот десять) гривень 95 (девяносто пять) копійок в рахунок повернення боргу за договором позики грошей від 06 лютого 2015 року, 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 600 (шістсот) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Чернівецької області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Кельменецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: