Номер провадження: 22-ц/785/85/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, посилаючись на те, що 14.11.1998 році, між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.10.2011 року розірвано.

З 07 серпня 2012 року ОСОБА_2 не працюю, є інвалідом II групи, внаслідок загального захворювання.

Пенсію по інвалідності позивачка отримую в розмірі 1187,81 грн., інших джерел доходів не має, багато коштів йде на її лікування, однак її колишній чоловік, ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надає.

Під час лікування ОСОБА_2 було витрачено на придбання ліків, лікарських засобів та обстеження 77 000 грн.

Відповідач працює у будівельній організацій, отримує високу заробітну платню, але точне місце роботи та розмір доходу ОСОБА_2 не відомі.

Оскільки її лікування ще не завершилося і вона продовжую лікуватися, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно.

В судовому засіданні позивачка, а також її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини справи, а також, що судом порушені норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 14.11.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.10.2011 року шлюб між сторонами було розірвано.

З 07 серпня 2012 року позивачка не працює, є інвалідом II групи, внаслідок загальною захворювання.

Пенсію по інвалідності отримує в сумі 1187,81 грн., інших джерел доходів не має, багато коштів іде на її лікування, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 не працює, існує за рахунок випадкових заробітків, дохід за місяць складає приблизно 2500 гривень, але на його утриманні знаходиться двоє батьків пенсіонерів, що підтверджується посвідченнями, хворіють, донька вчиться на 1 курсі медичного училища м. Білгород-дністровська, яка також знаходиться на його утриманні, що підтверджується відповідною довідкою.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 75 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Тобто на відповідача покладений законом обов'язок на утримання подружжя, у зв'язку з його непрацездатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє право особи на утримання, якщо вона стала непрацездатною на протязі одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги.

Тобто, відповідно до закону, позивачка має право на отримання матеріальної допомоги, якщо колишній чоловік може надавати таку допомогу.

Однак, ОСОБА_2 під час розгляду справи, не надала до суду доказі про доходи відповідача та про його можливість надавати матеріальну допомогу, на підставі чого, суд обґрунтовано відмовив їй в задоволені позову.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом неповно зясовані обставини справи і тому зроблено неправильні висновки щодо неможливості відповідача надавати утримання позивачці, оскільки відповідач не довів належними доказами факт відсутності можливості для її утримання, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що суд приймаючи рішення дослідив та надав належну оцінку всім наданим сторонами доказам на підтвердження вимог позову, а також заперечень на позов, оскільки відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана була довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Більш того, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що офіційно не працює, має мінливи заробітки, та не в змозі сплачувати аліменти на колишню дружину, яка щомісячно отримує пенсію.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4