Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») нараховану, але невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 травня 2011 року вона працювала в ПАТ «ВіЕйБі Банк» начальником управління навчання персоналу, а з 06 лютого 2015 року звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Відповідно до розрахункового листа їй було нараховано, але не виплачено,додаткову заробітну плату у розмірі 36 760 грн, яку вона просить стягнути, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від06 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто зПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 додаткову заробітну плату в сумі 36 670 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 працювала в ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 05 травня 2011 року на посаді провідного менеджера (з навчання), а з 30 грудня 2011 року її переведено на посаду начальника управління навчання персоналу Департаменту персоналу та праці. Звільнена із займаної посади 06 лютого 2015 року наказом тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 06 лютого 2015 року № 41-ц за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з наказом від 30 грудня 2011 року № 1343-п ОСОБА_3 встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом у розмірі 12 866 грн та індивідуальну надбавку в розмірі 5 514 грн, в сумі 18 380 грн.

01 жовтня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір, згідно з яким остання приймається на посаду начальника управління навчання персоналу департаменту персоналу та праці із щомісячною оплатою праці 18 380 грн (пункт 4.1 трудового договору), додатковою заробітною платою у розмірі 36 760 грн (пункт 4.2 трудового договору).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача на її користь додаткову заробітну плату у розмірі 36 670 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що виплата цих коштів передбачена трудовим договором, проте банк їх не сплатив при звільненні позивачки.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон) основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З матеріалів справи вбачається, що оплата праці працівників ВАТ «ВіЕйБі Банк» проводиться відповідно до Положення про оплату праці працівників (далі - Положення), який є додатком до колективного договору.

Пунктом 2.4 Положення визначена структура оплати праці працівників банку, в межах затвердженого Радою трудового колективу банку кошторису витрат.

Відповідно до витягу зі штатного розпису ОСОБА_3 встановлений оклад (основна заробітна плата), індивідуальна надбавка (яка і є додатковою заробітною платою для конкретного працівника) та фонд заробітної плати по цій посаді. Інших доплат, надбавок та виплат не вказано.

Згідно із п. 5.4.1.6 Положення Голова правління банку визначає основні принципи встановлення й зміни розміру додаткової заробітної плати. Зазначені принципи встановлюються відповідно до кадрової політики банку і затверджуються у відповідному розпорядчому або нормативному документі.

Пунктом 2.7.1 Положення визначено, що розмір заробітної плати встановлюється в залежності від складності та умов виконання роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів праці та фінансово-господарської діяльності банку в цілому.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що документ про встановлення додаткової заробітної плати для ОСОБА_3 банком не видавався.

Проте суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначене уваги не звернув, цих доводів не перевірив.

Крім того, незважаючи на вимоги процесуального закону (ст. ст. 64, 138 ЦПК України), суд не витребував і не дослідив оригінал Положення, прийняв його ксерокопію, яка не містить навіть дати його видання.

Під час розгляду справи відповідач вказував про те, що банком подано позов про визнання недійсним трудового договору від 01 жовтня 2014 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 Справа перебуває на розгляді у Печерському районному суді м. Києва.

Зазначені обставини суду також не перевірив та не з'ясував наслідки розгляду вказаної вище справи, оскільки від вирішення цієї справи залежить встановлення юридичних фактів у цій справі.

Також суд не звернув уваги та не надав оцінки тій обставині, що трудовий договір, яким позивачці встановлено додаткову заробітну плату у розмірі 36 760 грн, був укладений між сторонами 01 жовтня 2014 року, а 03 жовтня 2014 року, тобто через 1 день, Національним банком України прийнято постанову № 631/БТ «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії проблемних», згідно з якою встановлено ряд обмежень для ПАТ «ВіЕйБі Банк», в тому числі, пунктом 2 цієї постанови банку заборонено здійснювати виплати бонусів, премій та інших додаткових матеріальних винагород.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик