Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні будинком шляхом знаття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками вказаного будинку на підставі договору, посвідченого 13.11.2009 р., Романко Л.І., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим № 932

В березні 2003 року Відповідач виїхав та не проживає в даному будинку, оскільки покинув свою дружину (офіційно шлюб був розірваний 10.11.2009 р., свідоцтво про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1) та почав жити в громадянському шлюбі з іншою жінкою, з якою одразу після розлучення у листопаді 2009 р. офіційно зареєстрував шлюб.

Не зважаючи на те, що Відповідач створив нову сім'ю, проживає в іншому місці та подарував будинок Позивачам, до цього часу не знявся з реєстраційного обліку. В будинку він не проживає з 2003 р., жодних витрат щодо його утримання не несе, відсутні його речі, його місце знаходження не відомо.

Наявність реєстрації відповідача за даним адресом є перешкодою у користуванні та розпорядженні будинком для позивачів як власників.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, наддали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, тому, в порядку ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору посвідченого 13.11.2009 р., Романко Л.І., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим № 932 , зареєстрованого 24.11.2009 р. КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області, реєстраційний номер 23093769, вбачається, що позивачі є власниками будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до будинкової книги, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресом АДРЕСА_1. В березні 2003 року Відповідач виїхав та не проживає в даному будинку, оскільки покинув свою дружину (офіційно шлюб був розірваний 10.11.2009 р., свідоцтво про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1) та почав жити в громадянському шлюбі з іншою жінкою, з якою одразу після розлучення у листопаді 2009 р. офіційно зареєстрував шлюб.

Доказів на спростування даних фактів відповідач не представив, так само не представив доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час не проживає в ньому з поважних причин.

Тому підстави, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положеньст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ч.1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч.1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба (ст. ст. 379, 380 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

Відповідно до ст.405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, реєстрація відповідача в будинку і є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, та те що відповідач не є власником будинку, тривалий час не проживає у будинку який належить позивачам на праві власності, не є членом сім'ї позивачів, суд вважає позовну вимогу, щодо визнання особи такою, що втратила право користування квартирою обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Разом з тим, вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідачем не може бути реалізована, оскільки відноситься до компетенції управлінь, відділів (секторів) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів).

На підставі наведеного, ст.ст.319,391 ЦК України,ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.10, 60, 209,213,214,215,224-226 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку в зазначеному будинку

Заява про перегляд заочного рішення подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя : Леміш О.М.