Справа № 382/1034/14-ц Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
Провадження № 22-ц/780/523/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 01.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження виїзду за кордон, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року державний виконавець відділу ДВС Яготинського РУЮ Київської області звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_5.

В обґрунтування зазначав, що на виконанні відділу ДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1028/766/12, виданого 22 квітня 2013 року Яготинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 28 350 грн.

Оскільки боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішень суду, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія СТ № 305507, виданий 02.04.2012 року Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзд за межі України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. При цьому зазначає, що жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду і вважає, що півдстав для його обмеження у праві виїзду немає.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу ДВС та обмежуючи ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на чинне законодавство України.

Проте, погодитись із таким висновками суду повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду надав лише постанову про відкриття провадження та витяги з реєстру прав власності щодо майна, акт опису й арешту майна та акт державного виконання. При цьому, не було надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Як було встановлено судом і не спростовується сторонами під час розгляду справи, боржник завжди з»являється на виклики держвиконавця, ніколи не перешкоджав вчиненню виконавчих дій, не приховував відомості про наявність у нього нерухомого майна.

При цьому самим державним виконавцем до цього часу не було проведено виконавчих дій щодо опису та арешту рухомого майна належного боржнику.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, що передбачено положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що в період з жовтня 2014 року по липень 2015 року на виконанні у відділі ДВС взагалі не перебувало виконавчого документа, щодо боржника, оскільки 16 жовтня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.2 резолютивної частини якої було визначено припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, чого державним виконавцем зроблено не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України", ст. 377-1 ЦПК України, при її постановленні, на переконання колегії суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3