РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9799/15-ц

Провадження № 2/638/1409/16

14.01.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» забезпечує природним газом населення міста Харкова для побутових потреб шляхом його постачання до обєктів споживачів (житлових будинків, квартир). Відповідачі користуються житловим будинком (квартирою), розташованою за адресою: м. Харків, пр.-т. ПеремогиАДРЕСА_1. Квартира відповідачів обладнана газовими приладами та пристроями. Відповідачі є споживачами послуг з газопостачання, проте систематично нехтують обовязком по сплаті послуг з газопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість з 01.09.2010 року по 01.09.2013 року у розмірі 1182 грн. 37 коп.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову у звязку з тим, що у 1989 році їхня сім'я отримала ордер №727 на право користування кімнатою, площа 12, 73 м2 , і проживання в ній до надходження їхньої черги на планове житло за адресою: м. Харків, пр-т. ПеремогиАДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 року №1433 відомче житло за адресою: м. Харків, пр.-т. ПеремогиАДРЕСА_1 передано у житловий фонд міста. Сім'єю ОСОБА_4 договір найму житла у житловому фонді міста та договір з Публічним акціонерним товариством «Харківміськгаз» не укладався, а тому вважає вимог позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши доводи позивача, відповідача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02.10.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ за заявою Відкритого акціонерного товариства «Харківміськгаз» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за послуги з газопостачання у розмірі 1192, 46 грн. за період з 01.09.2010 року по 01.09.2013 року.

05.02.2014 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова за заявою ОСОБА_4скасовано судовий наказ від 02.10.2013 року.

Як вбачається із справки про нарахування та оплату за послуги з газопостачання, по особовому рахунку №51/28/9611, відкритого на фізичну особу - ОСОБА_4,за період 01.09.2010 року по 01.09.2013 року наявна заборгованість у розмірі 1182 грн. 37 коп.

Судом також встановлено, що у звязку із наявною заборгованістю сім'ї ОСОБА_4 у розмірі 3404, 50 грн., газові прибори в КБО в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, де вони проживають, були відключені, що підтверджує акт №16 від 11.02.2015 року.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим статтею 4 цього закону визначено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України, правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 статті 21 цього закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови №529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) суд дійщов висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, а не шляхом, передбаченим пунктом 8 частини 1 статті 16 ЦК України, тобто стягненням заборгованості, а тому обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного майнового права суд вважає передчасним.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, статтями 3, 6, 16, 203, 626, 627 ЦК України, ЗакономУкраїни «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

ВИРІШИВ:

У заводовленні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: