Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/2164/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Іванченко М.В.
Провадження № 22-ц/778/306/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору №ZPPVSE00000508 від 14.04.2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк зобов'язання за даним договором виконав, надав відповідачу грошові кошти.

Відповідач не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 21 вересня 2015 року має заборгованість - 255757,73 грн., яка складається з наступного:

-9988,21 грн. - заборгованість за кредитом,

-75052,09 грн. - по процентам за користування кредитом,

-4500,00 грн. - по комісії за користуванням кредитом,

-166217,43 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 120329,98 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 12.123.2012 року, різниця становить - 135427,75 грн.

Отже, заборгованість до стягнення становить 135427,75 грн.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 135427,75 грн. за кредитним договором №ZPPVSE00000508 від 14.04.2006 року та судові витрати в розмірі 2031,42 грн.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на помилковість висновку суду про припинення зобов'язання за кредитним договором, невиконання відповідачем рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 12.123.2012 року, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4 належним чином повідомлялася про призначення справи до розгляду на 16.12.2015р., на 13.01.2016 р., в судове засідання відповідач не з'являлася та не повідомляла про причини неявки (а.с.57,83).

Повістку на 03 лютого 2016 року ОСОБА_4 отримала 19 січня 2016 р. (а.с.85).

Отже, апеляційним судом прийняті заходи для забезпечення справедливої судової процедури.

Проте ОСОБА_4 передбачене законом право на участь у судовому засідання не використала і 03.02.2016 р.

Керуючись ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала, що неявка ОСОБА_4 не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також після закінчення строку його дії виключається можливість нарахування відсотків за користування кредитом та пені, поза строком дії кредитного договору.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 14 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № №ZPPVSE00000508. За умовами договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за його використання, з кінцевим терміном повернення кредиту до 13.04.2009 р.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 12.12.2012 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 120329,98 грн. (а. с.4).

Після ухвалення рішення банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню, визначивши борг на 21 вересня 2015 року (а.с.5-6,78).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до статей 525,526,509,598, 610,1054, 1048 ЦК України наявність судового рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, у аналогічній справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ч.2 ст.214 ЦПК України не навів мотивів відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України.

За повідомленням державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області рішення суду не виконано і борг не сплачено (а.с. 86-87).

Отже, у ОСОБА_3 існує обов'язок: зі сплати процентів,передбачених п. 3.2 кредитного договору (8.3% в місяць від суми непогашеного кредиту), комісії, передбаченої п.1.1. договору, неустойки, передбаченої п.3.2 договору.

Банком заявлені вимоги про стягнення заборгованості в сумі 135427,75 грн. Проте погодитися у повному обсязі з зазначеною сумою не можна.

Відповідно до розрахунку банку за період з 28.09.2012 р. по 21.09.2015 р. нараховані процентів в розмірі 99,56%, що узгоджується з п 3.2 договору, і вони складають 19999,02 грн.

Заборгованість з комісії визначена банком в сумі 4500 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 заперечувала проти позову, оспорювала здійснення нарахувань та зазначала про пропуск позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Отже, нарахування пені не може перевищувати одного року.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Пеня за прострочку заборгованості з кредиту складає 5468,54 грн. (9988.21х0.15%х365).

Пеня за прострочку сплати процентів складає 5867,95 грн. (від заборгованості в межах одного року 10717,71х0.15%х365).

Пеня за прострочку комісії складає 2463,75 грн. (4500х0.15%х365).

Всього сума пені дорівнює 13800,24 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 135427,75 грн. - задоволено 38299,26 грн.) в сумі 574 грн. 49 коп., та на компенсацію судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги в сумі 631 грн. 94 коп. Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню компенсація судового збору в сумі 1206 грн. 43 коп.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами в сумі 19999,02 грн., комісію в сумі 4500 грн., пеню в сумі 13800,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1206,43 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: