Справа № 369/7879/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/317/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 45 18.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

22 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 із зняттям його з реєстраційного обліку, посилаючись на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Мотивував заявлені вимоги тим, що він є власником зазначеного будинку, де відсутнє особисте майно, що належить відповідачу, і який отримав в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері - ОСОБА_5,.

В спірному будинку також зареєстрований ОСОБА_4, який з 1980 року не проживає, не приймає участі в утриманні будинку та господарських споруд, в його ремонті, не сплачує комунальних послуг.

Відповідач, при цьому, проживає із своєю сім'єю по АДРЕСА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що неможливо погодитись з обґрунтування позову ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки дані правові норми не врегульовують спірні відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, та не може бути до них застосовна для захисту прав позивача, в силу того що застосування положень ст.71 ЖК до членів сім'ї власника неможливо, так як вона чітко зазначає порядок втрати права користування житлом членами сім'ї наймача, тобто однієї з сторін договору найму житла.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги і визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 6-7 ).

ОСОБА_3 з 1980 року в зазначеному будинку не проживає, а мешкає із своєю сім'єю по АДРЕСА_2 ( а.с. 8-11 ).

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як правильно встановлено місцевим судом, відповідач не проживає без поважних на це причин у спірному будинку понад один рік, однак у порушення вимог п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, він ( суд ) неправильно вирішив питання щодо правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити.

На переконання апеляційного суду, відповідач дійсно не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних на це причин, що підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду і представник відповідача, який постійним місцем проживання відповідача зазначив будинок АДРЕСА_2

За таких обставин, до цих правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, а відтак позов необхідно задовольнити за обгрунтованістю заявлених вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Відтак, суд першої інстанції, помилково дійшов до переконання про необґрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив неправильне рішення по заявленим вимогам, порушуючи положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України.

Таким чином зазначені доводи апелянта щодо необхідності скасування рішення, на переконання апеляційного суду, знайшли своє повне підтвердження.

А тому, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року підлягає скасуванню у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового згідно положень ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212 ЦПК України про задоволення позову лише щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Вимоги ж позивача щодо зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, на переконання апеляційного суду, заявлено не до належного відповідача, не регламентується положеннями названої статті матеріального права, заявлено не у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України, а тому не підлягають до задоволення.

Окрім цього, права та інтереси позивача у повній мірі захищаються ухваленням рішення про задоволення названих позовних вимог, яке, у відповідності до чинного законодавства, є правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою спірного будинку.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 511,56 ( 1 218 х 0,2 + 1 218 х 0,2 х 110 : 100 ) грн. ( а.с. 1, 16, 50, 62 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасувати і ухвалити за цими вимогами нове рішення про часткове задоволення позову.

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, що по АДРЕСА_1

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 511,56 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді : С.О. Журба

О.П. Коцюрба