АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/609/15-ц Головуючий суддя І інстанції Огієнко Д. В.
Провадження № 22-ц/790/361/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

ВСТАНОВИЛА:

5.08.2015р. ОСОБА_4 звернулася до Зачепилівського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування, в якій позивач зазначив, що з 2007р. на підставі договору оренди землі № 231 від 20.04.2007 р., який зареєстровано 13.10.2009р. ТОВ «ПРОФАГРО» обробляється земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Дія цього договору оренди, укладеного строком на 5 років, закінчилася у 2014р.. Позивач у 2015 р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода без дати до договору оренди землі від 13.11.2009 р. в якій міститься відмітка про її нібито державну реєстрацію у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012р. за № 03095, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Тому, позивач звернувся до суду з вимогами витребувати із незаконного користування ТОВ «ПРОФАГРО» належну позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду з позовом.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти постановляння по справі повторного заочного рішення не заперечував.

За відсутності сторін повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Витребувано із чужого незаконного користування у ТОВ «ПРОФАГРО» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яку повернуто позивачу ОСОБА_4.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції представник ТОВ «Профагро» - Панарін М.М. в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, витрати по сплаті судового збору, сплачені відповідачем під час розгляду цивільної справи, покласти на позивача. Послався на те, що рішення суду було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Районний суд не сприяв відповідачу у витребуванні доказів на підтвердження орендних правовідносин, які тривають між сторонами по справі, що знаходяться у Слідчому відділі Київського РВ м. Харкова в матеріалах кримінального провадження.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про її апеляційний розгляд, не з'явилися з невідомих причин. При цьому представник позивача згідно до наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення був ще 28.11.2015 року повідомлений про перше судове засідання апеляційного суду по цій справі, яке відбулося 16 грудня 2015 року (а.с. 114), однак в судове засідання з невідомих причин не з?явився. 18 грудня 2015 року він заявив про ознайомлення з матеріалами справи та із апеляційною скаргою, яку не отримав, але для реалізації своїх процесуальних прав - ознайомлення з матеріалами справи, або для отримання копії апеляційної скарги, яка належним чином вже надсилалася апеляційним судом позивачу, він не з?явився. 19 грудня 2015 року він подав до апеляційного суду запит про час та місце проведення судового засідання по цій справі. Після повідомлення 22 грудня 2015 року про відкладення розгляду справи на 11.01.2016 року представник позивача в судове засідання з невідомих причин повторно не з?явився. Такі дії представника позивача колегія суддів в цілому розцінює, як зловживання процесуальним правом, спрямоване на затягування розгляду справи. Тому відповідно до правил ст. 305 ЦПК України справа була переглянута апеляційним судом за відсутності всіх учасників судового засідання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах розглянутого позову та доводів апеляційної скарги матеріали справи, вважає за необхідне скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом безспірно встановлено, що позивач відповідно до державного акту є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яку з цією метою використовує відповідач. При цьому між сторонами по справі на п'ять років був укладений договір оренди землі № 231 від 20.04.2007 року, який належним чином було зареєстровано 13.10.2009 року. Листом Реєстраційної служби Зачепилівського РУЮ Харківської області від 18.08.2015р. №504/03.10-19 районний суд було повідомлено про відсутність реєстрації продовження договору оренди або додаткової угоди до нього.

Задовольняючи позов відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, районний суд виходив з того, що внаслідок спливу п'ятирічного строку оренди відповідач без достатніх правових підстав продовжує використовувати земельну ділянку позивача, відповідач не довів правомірність її використання.При цьому районний суд вважав не чинним запис у додатковій угоді про продовження терміну дії договору оренди землі, так як відповідачем не було виконано дії по його обов?язковому внесенню до Державного реєстру, внаслідок чого не здійснено у передбаченому законом порядку державна реєстрація права оренди землі.

Однак при цьому районний суд не взяв до уваги, що згідно до наданої відповідачем до районного суду на підтвердження своїх заперечень проти позову додаткової угоди до договору оренду землі від 13 жовтня 2009 року, яка підписана сторонами, - її державна реєстрація відбулася у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області 26 листопада 2012р. під № 03095, внаслідок чого дія договору оренди була продовжена ще на п?ять років (а.с. 37).

При цьому всупереч вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України районний суд не з'ясував, які правила державної реєстрації договорів оренди землі діяли станом на вчинення вказаного запису, 26 листопада 2012 року, і чи передбачає закон обов'язок орендаря повторно реєструвати право оренди землі у Реєстраційній службі.

Відповідно до частини п'ятої статті 126 Земельного Кодексу України (у редакції до 01 січня 2013 року, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Згідно до ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту

державної реєстрації цих прав.

За ст. 6 Закону «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим Законом та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статті 18, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції до 01січня 2013 р., які діяли на день виникнення спірних правовідносин, визначали, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація проводиться у встановленому законом порядку.

Законом України від 11 лютого 2010 року№ 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», з 01 січня 2013 року статті 18 та 20 Закону «Про оренду землі» були виключені, а ст. 6 цього Закону доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 1 січня 2012 року, (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Статтею 126 ЗК України порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також був встановлений з 01 січня 2013 року.

Всупереч положенням ч. 4 ст. 10 ЦПК України районний суд не сприяв відповідачу у наданні доказів на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою, в чому у нього внаслідок їх вилучення в межах досудового слідства у кримінальному провадженні №0001579 від 02.04.2015р., відкритому за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - виникли утруднення, і з приводу чого 22 жовтня 2015 року представник відповідача подавав до районного суду відповідне клопотання (а.с. 58). Тому, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд дослідив надані відповідачем документи, які він зміг вчасно отримати від органу досудового слідства.

Так, згідно до матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації договору оренди вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_4 та реєстраційної справи для оформлення права користування на умовах оренди на вказану земельну ділянку позивачки - договір оренди належної позивачці земельної ділянки був укладений сторонами 20 квітня 2007 року на п?ять років, він пройшов державну реєстрацію згідно до запису від 13 жовтня 2009 року за № 38 (а.с. 91-105). Додаткова угода до вказаного договору оренди земельної ділянки позивачки була підписана сторонами у 2011 році і зареєстрована у Зачепилівському Відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 листопада 2012 року під № 03095 (а.с. 79). Згідно до листа нальника ГУ Держгеокадстру у Харківській області від 10.09.2015 року № 10-20-9-7538/о/19-15 на ім?я начальника Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області - під вказаним номером реєстрації додаткової угоди у 2012 році в Перехідній реєстраційній системі (ПРС) були зареєстровані додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок між ТОВ «Профагро» та громадянами. З 01.01.2013 року перехідна реєстраційна система була закрита, а ведення земельного кадастру почало здійснюватись в автоматизованій системі «Національна кадастрова система» (НКС). Відомості щодо реєстрації вищезазначених додаткових угод з ПРС до НКС не перенесені (а.с. 125).

Посилаючись на лист РС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 18.10.2015р. № 504/03.10-19 про відсутність державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди спірної земельної ділянки, суд не взяв до уваги, що відповідно до вказаних нормативних актів оформлення договору оренди землі, належним державним реєстратором додаткової угоди від до договору оренди землі від 20 квітня 2007 року на день її реєстрації, 26 листопада 2012 року, залишався територіальний орган земельних ресурсів - Зачепилівський Відділ Деркомзему Харківської області, тому вказаний лист відповідно до ст. 59 ЦПК України не є допустимим доказом і з цих підстав районний суд не повинний був брати такий доказ до уваги.

На день реєстрації додаткової угоди відповідно до пунктів 13-6, 13-2 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (втратив чинність з 01 січня 2013 року на підставі Постанови КМ України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»), державна реєстрація земельної ділянки здійснювалася територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви набувача права на земельну ділянку.

Тому районний суд безпідставно вважав, що додатковий договір до договору оренди не був належним чином зареєстрований.

Крім того, для вирішення питання, чи не припинив договір оренди земельної ділянки свої дії під час укладення додаткової угоди, колегія суддів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України застосовує по цій справі правову позицію, яка при дослідженні цього ж питання була викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162цс13 за позовом про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та зобов'язання повернути земельні ділянки, ухваленої з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав.

Так, за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, якщо сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

За ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, якщо при цьому не відбулося передбачене ст. 33 цього ж Закону поновлення його дії.

Таким чином, в цій справі на день підписання сторонами у 2011 році додаткової угоди до договору оренди землі, що призвело до подовження строку його дії ще на п?ять років, договір оренди землі свою дію не припинив, внаслідок чого на день розгляду справи районним судом орендні правовідносини між сторонами теж не припинилися, що свідчить про наявність у відповідача з цих підстав права користування цією ділянкою, що у свою чергу виключали витребування районним судом земельної ділянки від відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язок проведення державної реєстрації на підставі відповідних документів покладений на державного реєстратора і не передбачає обов'язку орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які вже були зареєстровані в установленому законом порядку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази підстав позову про те, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди землі, позовних вимог про визнання з цих підстав додаткової угоди недійсною по справі також не заявлялося.

Таким чином, оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи стосовно продовження дії договору оренди; висновки суду про безпідставність користування відповідачем спірною земельною ділянкою позивача не відповідають обставинам справи; суд порушив та неправильно застосував норми цивільного матеріального права, тому з передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені відповідачем судові витрати при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича - задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» понесені судові витрати у вигляді 535 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: