АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/430/15-ц Номер провадження 22-ц/786/416/16Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

участю

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Котелевська селищна рада Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом, вимоги за яким у послідуючому двічі уточнював, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,3125 га, яка розташована на території смт. Котельва, вул. Шевченка, 18, а його сусіди: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 які є власниками житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, що розташована на території смт. Котельва, вул. Шевченка, 20 побудували на межі їх земельних ділянок споруду (сінник), для зберігання сіна. Вказує, що дана споруда не відповідає вимогам, передбачених ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25, в результаті чого відповідачі не можуть належним чином за нею доглядати, у тому числі з криші цієї споруди стічні води з даху вказаної споруди стікають на його ділянку і пошкоджують дерева та рослини, що знаходяться на вказаній частині ділянки .Просив суд зобов»язати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 перенести з урахуванням вимог ДБН 360-92 **«Містобудування. Планування і забудови міских і сільських поселень» п.3.25*, споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території домоволодіння між земельними ділянками його та ОСОБА_3 за адресою сел. Котельва, вул. Шевченка, 20, на відстань не менше 1,0 м від його земельної ділянки, що знаходиться за адресою смт. Котельва, вул. Шевченка 18 та стягнути солідарно з відповідачів понесені ним та підтверджені документально судові витрати на загальну суму 5 170,18 грн. (а.с. 176).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено повністю.

Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 перенести з урахуванням вимог ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25*, споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_6, за адресою: Полтавська область, смт. Котельва, вул. Шевченка, 18, та ОСОБА_3, за адресою: Полтавська область, смт. Котельва, вул. Шевченка, 20 на відстань не менше 1,0 м від земельної ділянки ОСОБА_6, що знаходиться за адресою: Полтавська область, смт. Котельва, вул. Шевченка, 18.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 по 1292,55 грн., з кожного, понесених судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_3, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,3125 га за адресою: смт. Котельва, вул. Шевченка, 18, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-ПЛ № 014366 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 вересня 2002 року вбачається, що обєкт в цілому, який складається з одного житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в смт. Котельва по вул. Шевченка, 20 дійсно належить по 1/4 частини ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 51).

Згідно рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради від 31 жовтня 2002 року за №355 вбачається, що по вище вказаній адресі було узаконено літню кухню, сарай, навіс, гараж (а.с. 57).

Земельна ділянка за тією ж адресою, на якій розташований вище вказаній житловий будинок з господарськими спорудами, належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-ПЛ № 014368 (а.с. 78).

На межі між зазначеними земельними ділянками сторін стоїть спірна споруда (сінник), де відповідачі зберігають сіно для худоби.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи за №658 від 30.10.2015 року під час встановлення спірної споруди (сінник) були не дотриманні будівельні норми ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25* (а.с. 123-136).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що рішення № 355 від 31.10.2002 р. Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, яким узаконена споруда (сінник), на що посилаються відповідачі, не містить схеми розташування господарських будівель та споруд, тобто місце розташування споруди (сінника) відсутнє, схематично навіс літ.»д» знаходиться на протилежній стороні межі позивача та фактично обслуговує сарай «Д-1» та літню кухню «Д». Спірна споруда (сінник) є тимчасовою спорудою, яка на момент оформлення права власності на домоволодіння за відповідачами у 2002 р., не підлягала державній реєстрації відповідно до діючого на той час законодавства. Переміщення сінника можливе без його знецінення та зміни цільового призначення. Водовідведення від сінника в повній мірі не відповідає критеріям інженерно-технічних заходів, крім цього, через порушення відстані від межі частина води потрапляє на земельну ділянку позивача. Оскільки прававопорушення є таким, що триває у часі, тому позов може бути пред»явлений доки воно існує, отже відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про порушення місцевим судом вимог ст.ст. 209, 215 ЦПК України щодо строків виготовлення повного тексту судового рішення та не зазначення у вступній та описовій її частини третьої особи ОСОБА_8, не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення.

Доводи відповідача про те, що позивачем не було надано доказів з приводу доведення підстав позову, не заслуговують на увагу та спростовуються висновком судової земельно-технічної експертизи за №658 від 30.10.2015 року.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що його дружина та діти є неналежними відповідачами по справі, т.я. сінник належить йому на праві приватної власності та був побудований ним особисто у 1986 р., оскільки згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13.09.2002 р. об»єкт в цілому, який розташований за адресою смт. Котельва Полтавської області Котелевського району по вул. Шевченка, 20 належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 по ? частині кожному на праві приватної власності, в цілому складається з одного житлового будинку з господарськими спорудами (а.с. 51). Вказане свідоцтво є чинним, не оспорене. Згідно технічного паспорту на домоволодіння навіс літ. «д» входить до складу господарських будівель та споруд (а.с.56). Отже, відсутні підстави вважати, що сінник навіс є приватною власністю лише відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 не заперечує висновок експертизи в частині будівництва та розташування ним сінника на відстані, меншій до межі земельної ділянки позивача, ніж це передбачено існуючими ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», але при цьому заперечує порушення норм пожежної та санітарної безпеки, що загрожують безпечному користуванню позивачем своєю земельною ділянкою, що вказує на протиріччя позиції відповідача.

Згідно п. 3.25*, п. 3.25а* ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», затвердженого наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 р. № 44 з послідуючими змінами, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНIП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що після звернення позивача з позовом він добровільно удосконалив наявний водопровід на сіннику, що підтверджується актом обстеження від 25.12.2015 р., оскільки на дату ухвалення судового рішення 16.12.2015 р. цей акт не існував, він датований 25.12.2015 р., відповідачами не надавався суду в якості доказу та не був предметом дослідження місцевим судом.

Також не заслуговують доводи апеляційної скарги відповідача щодо дерев на земельній ділянці, оскільки ці доводи виходять за межі позовних вимог позивача, які ним були змінені в цій частині і не були предметом судового розгляду.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача в тій частині, що місцевий суд не взяв до уваги висновок експертизи в частині четвертого питання щодо завдання діями відповідача матеріальної шкоди і якої саме, оскільки, за висновками експертизи визначення чи завдана діями відповідача матеріальна шкода і яка саме, не входить до компетеції експерта земельно-технічної спеціальності (а.с. 126 зворот). Позивач не заявляв вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо неправльного проведення судом розподілу судових витрат. Відповідач вважає, що витрати за проведення геодезичної зйомки в сумі 800 грн. та оплата за прийняті банком платежі від фізичних осіб у сумі 60,98 грн. не є судовими витратами, проте, згідно п.5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Як пояснила колегії суддів представник позивача, вказані суми внесені позивачем при проведенні експертизи по справі, отже, ці суми є витратами у розумінні вказаної процесуальної норми.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :