Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/3156/15-ц
Провадження № 2/209/94/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Бойко Н.Є.

за участю адвокатів Богемської С.О.

Медведевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи : Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Товаристо з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХ1" , та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, третя особа: ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням , треті особи : Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Товаристо з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХ1" . Просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою:АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключенням відомостей про неї з особового рахунку на квартиру; визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключенням відомостей про нього з особового рахунку на квартиру.

В обґрунтування позову вказав, що з 04 вересня 1993 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, від якого вони мають повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 березня 2001 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу, ним та ОСОБА_4 була придбана двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної квартири був укладений від його імені, як покупця нерухомого майна, і 14 червня 2010 року за ним було зареєстроване право власності на вказану квартиру в державному реєстрі речових прав, що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири від 26 березня 2001 року, виданим 22 листопада 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 2-2154, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 14 червня 2010 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ» та технічним паспортом на квартиру.

21 квітня 2001 року на його ім'я був відкритий особовий рахунок на квартиру по АДРЕСА_1, і 04 травня 2001 року дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 були зареєстровані у придбаній квартирі, що підтверджується довідкою , виданою 28 травня 2015 року ТОВ «Абонент XXI».

В червні 2003 року сімейно-шлюбні відносини між ним та ОСОБА_4 були припинені, і вона разом із , на той час неповнолітнім сином ОСОБА_5 залишила квартиру по АДРЕСА_1, та стала постійно проживати в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, яка належить їй на праві приватної особистої власності.

09 листопада 2004 року шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 349.

Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4 була досягнута домовленість щодо поділу майна подружжя, за якою квартира, розташована по АДРЕСА_1, залишилася у його приватній особистій власності.

Після розірвання шлюбу та до теперішнього часу, тобто протягом більше десяти років, ОСОБА_4 з позовом про поділ майна подружжя не зверталася, квартиру не ділила, визнаючи належність спірної квартири на праві власності тільки йому.

Таким чином, він є єдиним власником квартири, розташованої по АДРЕСА_1, і право власності за ним на цю квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав.

Не зважаючи на те, що він є єдиним власником квартири по АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_4 має у власності квартиру, розташовану по АДРЕСА_2, де постійно проживає разом із їх повнолітнім сином ОСОБА_5, вони обидва залишаються зареєстрованими у належній йому квартирі по АДРЕСА_1, в якій не проживають з червня 2003 року. Сину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 року виповнилося 18 років, але після досягнення повноліття він так і не повернувся проживати до квартири за своєю реєстрацією.

З 2003 року в спірній квартирі відсутні речі та особисті документи відповідачів, вони не цікавилися і не цікавляться квартирою, як приміщенням, що потрібно їм для проживання, не сплачують комунальні послуги, не приймають участі у витратах на утримання квартири та збереження її житлового стану.

Через реєстрацію відповідачів у належній йому квартирі йому нараховуються додаткові платежі за комунальні послуги, вартість яких в теперішній час значно збільшилася і він не має можливості сплачувати ці послуги за осіб, які 12 років не проживають у квартирі.

Єдиним способом захисту його цивільних прав та інтересів є його звернення до суду з цим позовом про визнання відповідачів, які є колишніми членами його сім'ї, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в належній йому на праві приватної власності квартирі по АДРЕСА_1, що стане підставою для зняття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку по квартирі та виключення відомостей про них із особового рахунку на квартиру.

Факт не проживання колишньої дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в спірній квартирі з червня 2003 року по теперішній час підтверджується актами про їх не проживання від 27 червня 2005 року, 01 вересня 2008 року, 01 квітня 2010 року, 29 травня 2015 року, що складені ТОВ «Крона» на підставі свідчень мешканців сусідніх із спірною квартир.

Він не створював відповідачам перешкоди в користуванні житловим приміщенням в квартирі по АДРЕСА_1, і вони з відповідними заявами до ТОВ «Крона» та до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про перешкоди в проживанні не зверталися, що підтверджується довідкою начальника дільниці № 2 ТОВ «Крона» від 28 травня 2015 року № 1041/2, та повідомленням начальника Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26 травня 2015 року , вих. № 11510, в якому зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, із заявами та повідомленнями про перешкоди їм в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01 січня 2014 року по теперішній час не зверталися.

Зважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без поважних причин не проживають у квартирі по АДРЕСА_1, більше, ніж один рік, і між ним та відповідачами відсутня будь-яка домовленість з цього приводу, позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням в належній йому на праві власності квартирі.

Відповідачем ОСОБА_4 було подано зустрічний позов про поділ майна подружжя, в якому вона просить: виділити їй в порядку розподілу спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.

В обґрунтування свого зустрічного позову вказала, що з 04 вересня 1993 року по 09.11.2004 року вони з позивачем перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення та розірвання шлюбу (містяться в матеріалах справи).

В період шлюбу 26.03.2001 року ними з позивачем була придбана квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.03.2001 року Третьою Дніпродзержинською нотаріальною конторою та зареєстровано 03.04.2001 року ОКП «Дніродзержинське БТІ» (є в матеріалах справи). Сімейне життя з Відповідачем не склалося. Внаслідок несумісності характерів, негідної поведінки позивача вона була вимушена разом на той час з неповнолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 піти з квартири та проживати в квартирі разом з батьками, де мешкає в нинішній час.

Відповідач в своєму позові про визнання її та їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 зазначив, що після розірвання шлюбу між ними досягнута домовленість, про те, що спірна квартира залишається в його приватній особистій власності. При цьому жодного доказу ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів не надає. Між ними з відповідачем ніяких домовленостей щодо спірної квартири не існувало. К нотаріусу щодо розподілу спірного нерухомого майна вони з відповідачем не звертались.

Також, в своєму основному позові відповідач зазначив, що вона протягом 10 років після розірвання шлюбу не зверталась за розподілом майна в судовому порядку і за таких умов вважає спірну квартиру лише своєю приватною особистою власністю.

Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Вона довідалась про порушення своїх прав лише з моменту отримання нею позову про визнання її та їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , з якого вбачається намагання Відповідача позбавити її права користування належним їм на праві спільної власності подружжя житловим приміщенням і за таких умов строк позовної давності нею не пропущений.

Спірна квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю , підтримав обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідачі тривалий час не мешкають у квартирі, де зареєстровані, а потрібно сплачувати комунальні послуги. Додатково пояснив, що з часу оформлення ним права власності на квартиру, він мешкав там відразу з часу оформлення. Відповідачка ОСОБА_4 з сином були зареєстровані з квітня 2001 року. Відповідачка після офіційного розлучення ще мешкала у даній квартирі деякий час у 2004 році . У них з відповідачкою була усна домовленість, що квартира залишається йому, оскільки відповідачка йому зраждувала і він про це дізнався. У них почалися скандали, відповідачка часто уходила до матері жити, потім поверталася. Це все було ще під час зареєстрованого шлюбу. Остаточно відповідачка пішла з квартири через декілька місяців після офіційного розлучення. Вона пішла жити до матері разом з їх , на той час неповнолітним сином. Свої особисті речі , документи свої та його на квартиру забрала. Залишилися йому тільки меблі. Все інше він віддав колишній дружині. Це було у 2004 році. З 2004 року по теперішній час ніяких заяв, пропозицій відповідачки щодо поділу квартири не було. Весь цей час комунальні послуги сплачує він сам, в тому числі і за відповідачку. Квартиру він не має наміру продати. Крім цього, після уходу відповідачки з квартири, він у 2004 році прийшов з роботи, а квартира відкрита і побутової техніки немає, все винесено. Він викликав міліцію. Все було зафіксовано. Це було у 2004 році. Як стало відомо, його колишня дружина разом із сусідкою спустилися по пожарній дробині, вибили скло та винесли техніку. Вся техніка зберігалася у квартирі судсідки. Після рорзірванння шлюбу вони не вирішували питання про проживання неповнолітньої дитини. Вона пішла до матері з сином. На утримання сина він сплачував аліменти. При цьому сумісне їх проживанняв квартирі з дружиною після розлучення було неможливим.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - адвокат Богемська С.О., яка діє на підставі договору про наждання правової допомоги від 04.12.2015 року, підтримала вимоги позивача ОСОБА_3, просить задовольнити його вимоги та заперечує проти задоволення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та пояснила, що вони з позивачем після офіційного розлучення разом продовжували жити до кінця грудня 2004 року. Позивач їх з сином вигнав, а вони не пішли самі. В зв'язку з чим вона зверталася до міліції, прокуратури. Вони з дитиною прийшли із школи, двері були закриті. Вони просилися у позивача. Позивач сказав, що син буде жити з ним, коли вона відмовиться від сина. Додатково пояснила, що фактично вони перестали разом мешкати з 25 грудня 2004 року. На той час шлюб було розірвано. Раніше вона не зверталася з позовом , оскільки вважала, що позивач не вирішить її позбавити права на квартиру, залишить квартиру їх синові. Весь цей час вона мешкала у батьківській квартирі. Мати оформила на неї право власності у 2004 році . Про те, що ОСОБА_3 перешкоджає їм користуватися житлом у 2004 році, вона зверталася до міліції. У 2015 році до позивача ОСОБА_3 ходив син. Комунальні послуги вона не сплачувала, оскільки ОСОБА_3 не пускав її мешкати. Позивач користується світлом та водою, нехай сплачує. Вона намагалася оформити субсідію на спірну квартиру, але відповідач не дав їй поміняти особовий рахунок, оскільки субсідія була оформлена на неї .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав. Пояснив в судовому засіданні, що на момент , коли мати пішла від батька він був неповнолітній, і самостійно не міг обирати місце свого мешкання. Намагався декілька разів йти на контакт з батьком , але батько не бажав з ним спілкуватися, казав, що потім. Він звернувся до батька з проханням забрати свої речі у 2004 році , але батько його не пустив навіть на поріг. З того часу у нього не має бажання звертатися до батька за допомогою . В 16 років він прийшов до батька жити, але той його не пустив. Потім звертався за допомогою оформити водійське посвідчення, але він відмовив. Фінансову допомогу батько не надавав, говорив, що його донькам необхідно вчитися. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 він не заперечує.

Представник відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_6, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 01.10.2015 року, підтримала зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, просить їх задовольнити та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його позовних вимог за первісним позовом.

Представник третьої особи - Дніпровського РВ у м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. (а.с. 35,36)

Представник третьої особи- ТОВ "Абонент- ХХ1" надав суду заяву, в який просить розглядати справу у їх відсутність.( а.с.37)

Судом встановлено наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1993 року , який було розірвано 09 листопада 2004 року, про що вказано у свідоцтві про розірвання шлюбу, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01 лютого 2006 року.(а.с.9)

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, про що вказано у свідоцтві про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. (а.с. 8)

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 26 березня 2001 року ОСОБА_3 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1.( а.с.10)

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.06.2010 року , власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 вказаний ОСОБА_3 (а.с.11)

У спірній вкартирі з 21.04.2001 року зареєстровані ОСОБА_4- дружина та ОСОБА_5 - син , про що вказано у довідці , виданої 28.05.2015 року. (а.с.16)

Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Установлено, що спірна квартира була придбано до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі КпШС УРСР).

Відповідно до ст. ст. 22, 23, 28 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст.ст. 112, 118 ЦК Української РСР, що діяли на час придбання житлового будинку, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Положеннями ч.2,3 ст.29 КпШС УРСР передбачено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 3 ст. 29 КпШС України).

Відповідно до довідки від 28.05.2015 року, ОСОБА_4 є зареєстрованою у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2001 року і по теперішній час.(а.с.16)

Доказів на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не визнавав права власності позивача ОСОБА_4 , як одного із співвласників, на квартиру або ставив питання про поділ даного спільного майна подружжя, з моменту розірвання шлюбу до 16 липня 2015 року, сторонами не надано.

Таким чином, після розірвання шлюбу між сторонами, питання про поділ спірного домоволодіння не вирішувалось та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 з реєстраційного обліку у спірній квартирі не знімалась і зареєстрована у ній до теперішнього часу.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що 16 липня 2015 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими , що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.3)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що строк позовної давності має відраховуватись з липня 2015 року, коли ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання її та спільної дітини такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки саме з цього часу позивач дізналась про порушення її права на спільне майно набуте подружжям під час шлюбу, оскільки вони відповідають обставинам справи встановленими судом та наявним у справі доказам. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовними вимогами про поділ спільного набутого майна подружжя у листопаді 2015 року, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для захисту своїх прав.

Сам позивач запервісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 належність йому спірної квартири на праві особистої власності обґрунтовує тільки тим, що позивач ОСОБА_4 протягом довгого часу не зверталася з питанням про поділ квартири, довгий час не мешкає у вказаній квартирі, посилаєтьсчя на усну домовленність, стосовно якого категорично заперечує ОСОБА_4 , інших доказів того, що спірна квартира придбани ним за особисті кошті, не надає. Крім того, в своїй позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що 26.03.2001 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу, ним та ОСОБА_4 була придбана двокімнатна квартира.....

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_5 зареєстровані та мешкали у спірній квартирі та від свого права на спірну квартиру не відмовлялися.

Враховуючи викладене та розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених у зустрічному позові вимог ОСОБА_4 , суд вважає за можливе, розподілити майно, спільно придбане подружжям за період шлюбу, та виділити їй в порядку розподілу спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.

Задоволення судом вимог позивачки ОСОБА_4 за зустрічним позовом повністю виключає задоволення вимог за первісним позовом ОСОБА_3, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд відмовляє повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд задовольняє вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 та стягує з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. відповідно до квитанції від15.10.2015 року. (а.с. 62)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 28 , 29 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст.ст. 112, 118 ЦК Української РСР, ст.ст. 253, 256, 261,267 ЦК України, ст.ст. 10,11,27,60, 88,212-215 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи: Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, товаристо з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХ1" -відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, третя особа: ОСОБА_5- задовольнити повністю .

Виділити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку розподілу спільного майна подружжя та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 Дніпропетровської облатсі , загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 вішкодування за сплату судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області області через Дніпровський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Лобарчук О.О.