28.01.2016 Справа № 363/3914/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Гаражно-будівельний кооператив «Ветеран», про поділ майна подружжя,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому порушує питання про поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - гаражного боксу АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що вказане майно ними придбано за спільні кошти за час шлюбу на початку 2003 року. В цьому зв'язку просить визнати право власності по 1/2 частині цього майна за кожною із сторін, залишивши його в спільній частковій власності.

Позивачка до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У письмових запереченнях представник відповідача позов не визнав, зазначив, що спірний гараж у власність сторін не набуто, який належить на праві власності ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що сторони з 14 серпня 2002 року знаходилися в зареєстрованому шлюбу згідно свідоцтва про одруження.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду 05 червня 2015 року набрало законної сили.

Згідно довідки ГБК «Ветеран» від 01 квітня 2015 року АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, який є членом товариства.

В позові зазначено, що спірний гараж сторонами придбано у ОСОБА_3 за час шлюбу за спільні кошти на початку 2003 року. Даний гараж останній побудував в 1994 року на виділеній йому земельній ділянці.

Згідно свідоцтва про право власності на гараж від 10 липня 1995 року реєстровий №134, виданого на підставі рішення виконкому Вишгородської районної Ради народних депутатів №258 від 21 листопада 1991 року ОСОБА_3 на праві власності належить гараж №б/н в ГБК «Ветеран».

Згідно відомостей інвентаризаційної справи №139 ОСОБА_3 належить гараж №б/н в ГБК «Ветеран», який збудовано в 1994 році.

Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майно м.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до вимог ст. 41 ЦК України 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 1 ст. 42 ЦК України 1963 року угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Вказані норми закону були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч. 1- 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З поданих суду доказів стороною позивача не доведено, що подружжя набуло у власність у встановленому Законом порядку спірний гараж.

Довідка кооперативу щодо належності гаражу особі не є правовстановлюючим документом і підтвердженням виникнення права власності у особи бути не може.

Не надано суду також і доказів того, що свідоцтво про право власності на гараж на ім'я ОСОБА_3 втратило свою юридичну силу, а відповідне право зареєстровано за новим власником.

Отже, суду не подано належних, допустимих і достатніх доказів того, що у сторін в передбаченому Законом порядку виникло право власності на спірний гараж, яке могло б бути захищеним чи визнаним у суді.

Посилання в позові щодо набуття у власність гаражу шляхом переоформлення членства в гаражному кооперативі, про набуття майна у власність свідчити не може, на вимогах Закону не ґрунтується й судом до уваги не приймається.

За таких обставин вимоги позову про виникнення права власності на спірний гараж судом задоволені бути не можуть.

З огляду на викладене, обставини позову на вимогах Закону та поданих доказах не ґрунтуються, є недоведеними.

Порушених або невизнаних прав позивачки, які підлягають захистові в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя