Справа № 541/2857/15-ц
Провадження №2/541/74/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 січня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого, судді Куцин В. М.

при секретарі Борисенко М. Б.

з участю представника позивача,адвоката Москаленка М. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання договору майнового лізингу недійсним

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що її чоловік відповідач по справі, ОСОБА_2, 14 квітня 2015 року у м. Харкові підписав з ТОВ «Інтерграндкапітал» (далі ТОВ «ІГК») договір майнового лізингу №805200. Згідно умов договору ТОВ «ІГК» мало надати, на умовах лізингу, автомобіль FIAT DOBLO Panorama 1.4 MT Classic, вартістю 157200 грн.

14 квітня 2015 року ОСОБА_2 сплатив за договором кошти в сумі 31440 гри., а 20 квітня 2015 року сплатив 78600 грн. ОСОБА_2 прийняв рішення про укладення договору без погодження з нею. Гроші на оплату послуг ТОВ «ІГК» та аванс за автомобіль, були взяті із сімейного бюджету. Більша частина яких була подарунком від родичів для їхньої молодшої доньки на її 16 річчя та були призначені для оплати навчання у ВУЗІ після закінчення школи у 2016 році. Такими діями відповідача, були порушені права та інтереси неповнолітньої доньки. Крім того, подальші платежі по договору можуть поставити сім'ю у скрутне матеріальне становище, а з нинішніми тарифами на комунальні послуги - на межу існування. В даний момент позивач не має фінансових доходів, основними доходами є заробітна плата чоловіка та город.

ОСОБА_2 прийняв рішення про укладення договору без погодження з нею. Про укладення договору позивачу стало відомо при невдалій спробі оформити субсидію. Відповідач, який є її чоловіком в даній ситуації діяв всупереч її інтересів, інтересів сім'ї та інтересів неповнолітньої дитини, порушивши її права як дружини та співвласника використаних коштів.

Оскільки договір виходить за межі дрібного побутового, відповідно до статті 65 СК України відповідач повинен був отримати згоду позивачки на його укладення та на передачу коштів, однак позивач ні усної, ні письмової згоди своєму чоловіку на укладення лізингового договору на суму 157200 грн. не давала, тому виходячи з положень ст.ст. 215, 203,ч.3 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України просила суд визнати недійсним спірний договір майнового лізингу. Та на підставі статті 216 ЦК України застосувати правові наслідки недійсності правочину, шляхом реституції сторін. Так як відповідач до даного часу не отримав за договором автомобіля, а сплатив кошти ТОВ «Інтерграндкапітал» в сумі 110040 грн., тому просила суд стягнути з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_2 вказану суму.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем близько 30 років. Питаннями фінансового забезпечення сім'ї займається чоловік. Влітку минулого року їй стало відомо, що батьки чоловіка мають намір матеріально забезпечувати навчання у вищому навчальному закладі їхньої дочки, яка в 2016 році закінчує навчання в школі. Проте розмір суми коштів, які надали батьки чоловіка з цією метою їй не було відомо. Через деякий час їй стало відомо, що чоловік витратив отримані в подарунок дочці кошти на придбання нового автомобіля, однак автомобіль не отримав. Хоча відповідач витратив кошти без її згоди, однак він діяв в інтересах сім'ї, оскільки автомобіль повинен був використовуватися, як для побутових потреб так і для матеріального забезпечення сім'ї.

Відповідач ОСОБА_3, визнав заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що в січні минулого року його батьки подарували грошові кошти, для забезпечення продовження навчання їхньої з позивачкою дочки. Грошові кошти були в російських рублях, тому він бажаючи зберегти кошти від інфляції вирішив придбати новий автомобіль, так як автомобіль який знаходився в користуванні їхньої сім'ї потребував заміни. Він мав намір придбати новий автомобіль з метою використання його в інтересах сім'ї, так як він працює в іншому населеному пункті. Крім того автомобіль він використовує в своїй виробничій діяльності Насправді згоди дружини на укладення договору він не отримував,оскільки внести кошти було необхідно терміново та зважаючи, що раніше таким же способом придбавав автомобіль. При укладенні договору йому обіцяли після внесення авансу на протязі тижня поставити автомобіль, однак ні цієї усної домовленості, ні умов договору про поставку автомобіля протягом 120 днів після внесення коштів не виконали. В позасудовому порядку він також не зміг вирішити цей спір, тому визнає позов заявлений дружиною.

Представник позивача, адвокат Москаленко М. П. вважав, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 В, в супереч положень ст. 65 СК України при укладенні договору майнового лізингу який є явно не дрібним побутовим, не отримав згоди дружини. Розпорядився коштами, які були спільною сумісною власністю подружжя без згоди дружини, не за цільовим призначенням, порушивши інтереси неповнолітньої дочки, так як грошові кошти, які відповідач сплатив при укладенні оспорюваного договору,були подарунком неповнолітній дочці для забезпечення продовження її навчання. Оскільки були недотримані вимоги закону при укладенні договору, спірний договір майнового лізингу є недійсним. Виходячи з положень статті 216 ЦК України просив застосувати правові наслідки недійсності правочину, шляхом реституції сторін, тобто стягнути з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_5 сплачені ним кошти в сумі 110040 грн.

Відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч.5 ст. 74ЦПК України.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, згідно ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України.

Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд встановив.

14 квітня 2015 року у м. Харків ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» (далі ТОВ «ІГК») договір майнового лізингу №805200, відповідно до якого останній мав надати, на умовах лізингу, автомобіль FIAT DOBLO Panorama 1.4 MT Classic, вартістю 157200 грн.(а.с.4-18).

Відповідно до п.5.2 договору ТОВ «ІГК» зобов'язаний передати ОСОБА_2 предмет лізингу, вищевказаний автомобіль протягом строку не більше 120 місяців за умови сплати останнім авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу визначені в додатку №2 до договору (а.с.16) Вказані умови лізингоодержувачем, відповідачем ОСОБА_2 виконані, що підтверджується копіями квитанцій про перерахування коштів(а.с.27,28).

Спірний договір лізингу укладений в період перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 28.03.1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.26).

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Судом встановлено, що на час укладення спірного договору та виконання його умов відповідач ОСОБА_2 не повідомляв ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про те, що він перебуває в шлюбі, кошти які він сплачує є спільною сумісною власністю подружжя ,а укладення договору ним не погоджено з дружиною.

Позивач та відповідач в судовому засіданні беззаперечно підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 укладаючи спірний договір діяв в інтересах сім'ї. Наведене свідчить про те, що на час укладення договору майнового лізингу №805200 ТОВ«Інтерграндкапітал» не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 перебуває в шлюбі, кошти належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_2 і що остання не надала чоловіку згоди на укладення цього договору.

Зважаючи на обставини встановлені судом та враховуючи правову позицію Верховного суду України висловлену 07.10.2015 року у справі №1-1622 цс15, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним спірного договору з цих підстав не ґрунтуються на законі і задоволені бути не можуть.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В супереч вищевказаних вимог закону позивачем не підтверджено будь-якими об'єктивними доказами його твердження, що спірний договір порушує інтереси неповнолітньої дочки, так як кошти передані відповідачем ОСОБА_2 в рахунок оплати за автомобіль по спірному договору майнового лізингу № 805200 від14.04.2015 року є подарунком з певним цільовим призначенням неповнолітній дочці ОСОБА_6. Оскільки визнання цих обставин відповідачем та свідоцтво про народження дочки, яке надане позивачем (а.с.24) на думку суду не є беззаперечними та достатніми доказами зазначених обставин.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позову про визнання недійсним договору майнового лізингу відмовлено, тому правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.. 216 ЦК України застосовані бути не можуть.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 10,11,208, 212-215, 224-228, 294,360-7 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання договору майнового лізингу недійсним, відмовити .

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з часу його проголошення до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Суддя: В. М. Куцин