Справа № 132/57/15-ц Провадження № 22-ц/772/45/2016Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 23 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу фермерського господарства «Україна» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ Держземагенства у Калинівському районі Вінницької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним ,

встановила:

Позивач звернувся в суд з позовом до Фермерського господарства «Україна» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4932 га., що розташована на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Калинівською районною державною адміністрацією 05.06.2010 року, зареєстрованого реєстратором сектору реєстрації Калинівського районного відділу 08.06.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 63.

01.09.2010 року між ним та Фермерським господарством "Україна" було укладено договір оренди землі №627, зареєстрований у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2010 року за № 05. Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 15 років, хоча при підписанні договору він з відповідачем домовлялись укласти договір строком на 5 років. Крім того, у договорі відсутні розмір орендної плати та умовами договору не передбачено обов'язкову умову до договору оренди землі щодо умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, просив визнати недійсним договір оренди землі №627, укладений 01.09.2010 року між ним та Фермерським господарством "Україна", про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2010 року за № 05, зобов'язати Фермерське господарство "Україна" повернути земельну ділянку загальною площею 2,4932 га, розташовану на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1, виданого Калинівською районною державною адміністрацією 05.06.2010 року, зареєстрованого реєстратором сектору реєстрації Калинівського районного відділу 08.06.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 63.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Україна» від 01.09.2010 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2010 року за № 05.

Зобов'язано Фермерське господарство "Україна" повернути земельну ділянку загальною площею 2,4932 га, розташовану на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1, виданого Калинівською районною державною адміністрацією 05.06.2010 року, зареєстрованого реєстратором сектору реєстрації Калинівського районного відділу 08.06.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 63. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ФГ «Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правові норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4932 га., що розташована на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданого Калинівською районною державною адміністрацією 05.06.2010 року, зареєстрованого реєстратором сектору реєстрації Калинівського районного відділу 08.06.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 63.

Як свідчить копія договору оренди землі №627, який міститься в реєстраційній справі, 01.09.2008 року між позивачем та фермерським господарством "Україна", було укладено договір оренди землі №627, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16 лютого 2012 року за №02281.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди укладений з порушенням істотних умов, зокрема в спірному договорі відсутні умови внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та розмір орендної плати, при цьому сторони не погодили строк дії договору.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки судом неповно з'ясовані обставин, які мають значення для вирішення справи, виходячи з наступного:

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у

випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право

вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити

питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням

батьківських прав; застосувати наслідки недійсності нікчемного

правочину.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставив питання про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Україна» 01 вересня 2010 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 червня 2010 року за №05.

В ході розгляду справи позовні вимоги не змінювались та не доповнювались.

Однак, в матеріалах справи відсутній договір, на який посилається позивач, і який судом першої інстанції визнано недійсним.

Зокрема, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та договору оренди земельної ділянки №627 укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Україна» вбачається, що він зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 лютого 2012 року за №02281 (а.с. 11,24).

Разом з тим, з копії договору оренди земельної ділянки №627, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що він укладений 01 вересня 2010 року (а.с. 9), натомість, відділом Держземагенства у Калинівському районі Вінницької області надано в суд першої інстанції реєстраційну справу №627, в якій міститься договір оренди земельної ділянки №627, між тими самими сторонами, укладений 01 вересня 2008 року.

У висновку експерта №3-03/415, який покладено в основу рішення, досліджено договір оренди земельної ділянки від 01.09.2008 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 -60 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів існування договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Україна» від 01 вересня 2010 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 червня 2010 року за №05, визнати недійсним який він просив, зважаючи, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, підстави для задоволення позову були відсутні.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та належним чином не дослідивши матеріали справи дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що висновки суду першої інстанції з зазначенням підстав для визнання договору оренди землі недійсним, а саме відсутність у договорі таких істотних умов як умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та розміру орендної плати суперечать правовим позиціям Верховного суду України, які викладені у постановах від 3 вересня 2014 року у справі №6-94цс14 та від 22травня 2013 року у справі №6-11цс13 відповідно.

За таких обставин апеляційна скарга ФГ «Україна» підлягає задоволенню, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,

вирішила:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Україна» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до фермерського господарства «Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ Держземагенства у Калинівському районі Вінницької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: