Справа № 369/3645/14ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/20/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 14.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою садівницького товариства "Зоря" на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року за позовом садівницького товариства "Зоря" до ОСОБА_2, Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку ,-

встановила:

У квітні 2015 року позивач ГО «Садівницьке товариство «Зоря» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Відповідно до рішення №10 від 01.04.1994 року виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за садівницьким товариством «Зоря» було закріплено земельну ділянку площею 5,4961 га, передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 81 члену садівницького товариства «Зоря» загальною площею 4,3969 га, передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 1,0992 га (під вулицями та площами), що знаходяться у колективному користуванні членів садівницького товариства, право власності на яку підтверджено державним актом .

Відповідач ОСОБА_2 порушує право колективної власності позивача на землю, оскільки перешкоджає користуватись частиною земельної ділянки СТ «Зоря», встановивши паркан на земельній ділянці, яка належить позивачеві і під якою проходить водопровід.

ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах села Забуччя Києво-Святошинського району площею 0,1494 га на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року. Відповідачка має державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:002:0113).

На думку позивача, рішенням 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року не було враховано вимоги законодавства щодо заборони передачі в приватну власність земельної ділянки, яка вже знаходиться у власності інших осіб.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009. Визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:002:0113, виданий на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач СТ «Зоря» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги СТ «Зоря» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо відмови в призначенні судової земельно-технічної експертизи, яка б могла підтвердити факт накладення земельних ділянок, що перебувають у власності сторін.

Крім того, суд не узяв до уваги, що належним доказом порушення прав позивача з боку відповідача є акт перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки СТ «Зоря», складеної представником ТОВ НВФ «Абрис» ОСОБА_3 у 1997 році.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів позовних вимог щодо незаконності рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року та недійсності державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім»я відповідачки.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок.

У 1994 році було створено ГО «Садівницьке товариство «Зоря».

Згідно рішення №10 від 01.04.1994 року виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за садівницьким товариством «Зоря» було закріплено земельну ділянку площею 5,4961 га, передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 81 члену садівницького товариства «Зоря» загальною площею 4,3969 га, передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 1,0992 га (під вулицями та площами), що знаходяться у колективному користуванні членів садівницького товариства.

В 1998 році позивач отримав правовстановлюючі документи на виділену земельну ділянку та 03.12.2007 року здійснив виніс земельної ділянки в натуру, прийнявши на відповідальне зберігання межові знаки ( а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах села Забуччя Києво-Святошинського району площею 0,1494 га для ведення особистого селянського господарства згідно рішення 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року. Відповідачка має державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:002:0113).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що надані їм у користування, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує це право, та його державної реєстрації. Таким документом на підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України є державний акт на право власності на земельну ділянку.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані із позбавленням права володіння земельною ділянко. Захист прав громадян таюридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, право власності відповідача ОСОБА_4 на земельну ділянку межах села Забуччя Києво-Святошинського району площею 0,1494 га виникло у порядку приватизації згідно рішення 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року. Право вланості відповідачки на цю земельну ділянку засвідчено державним актом серії ЯЛ №592129 від 25 вересня 2001 року.

Отже, відповідач в розумінні ст. 125 ЗК України у законний спосіб набула права власності на вказану земельну ділянку.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 приватизувала частину земельної ділянки, що належить СТ «Зоря» є безпідставними, оскільки у справі відсутні будь-які докази взаємного накладення земельних ділянок сторін.

Твердження позивача, що належним доказом порушення прав позивача з боку відповідача є акт перенесення в натуру ( на місцевість) меж земельної ділянки СТ «Зоря», складений представником ТОВ НВФ «Абрис» ОСОБА_3 у 1997 році( а.с.8) колегія суддів не бере до уваги, оскільки у ньому відсутні дані про накладення спірних земельних ділянок сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив позивачеві у призначенні судової земельно-технічної експертизи, позбавивши позивача у такий спосіб можливості подати суду належних доказ накладення земельних ділянок, колегія суддів визнає обґрунтованими, оскільки ухвалою Києво-Святошинського суду від 27 квітня 2015 року позивачу безпідставно відмовлено у призначенні такої експертизи.

З метою надання можливості позивачеві довести позовні вимоги, ухвалами апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року та 26 листопада 2015 року призначались за клопотання позивача такі експертизи, однак експерт повідомивши про неможливість надання висновку через відсутність відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею1,0992 га, яка належить СТ «Зоря» ( а.с.58-59,91-93, 98-100).

Отже, позивач у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не довів тих обставин, що рішенням 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 року не було враховано вимоги законодавства щодо заборони передачі в приватну власність земельної ділянки, яка вже знаходиться у власності інших осіб.

Порушення судом норм процесуального права щодо відмови у призначенні експертизи не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.

Посилання позивача на те, що члени СТ «Зоря» не можуть користуватись водопроводом, який розташований під земельної ділянкою ОСОБА_2 не доведено матеріалами справи, оскільки відсутній будь-який доказ існування водопроводу на земельній ділянці ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні будь-які передбачені законом підстави для визнання недійсним державного акту відповідача на спірну земельну ділянку, позивач не довів правових та фактичних підстав для визнання державного акту відповідача недійсним.

Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу садівницького товариства "Зоря" відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: