Справа № 349/1571/15-ц
Провадження № 6/349/1/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Могили Р.Г.

секретаря судового засідання Матасової Н.М.

за участю:

державного виконавця Сташків О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки, право користування яким мають діти боржника ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

11 грудня 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби ( далі - ВДВС) Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 звернулася в суд із поданням про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки квартири, що розташована по вул. Миру,11/16 в м.Рогатині Івано-Франківської області, яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1, право користування якою мають його неповнолітні діти .

В поданні зазначено, що у ВДВС Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/349/13/14 від 11 квітня 2014 року, виданого Рогатинським районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ( далі - ПАТ КБ «Надра») заборгованості за кредитним договором. Під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, до переліку якого ввійшла квартира, що перебуває в іпотеці. В квартирі боржника ОСОБА_1 зареєстровані троє неповнолітніх дітей. Відділом ДВС Рогатинського районного управління юстиції на підставі підпункту 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень було надіслано заяву до комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської райдержадміністрації в Івано-Франківській області про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки, однак вказаний державний орган своїм рішенням від 01 грудня 2015 року за №37 відмовив у наданні такого дозволу. Оскільки рішення органу опіки та піклування унеможливлює подальше проведення виконавчих дій, шкодить фінансовим інтересам стягувача ПАТ КБ «Надра», державний виконавець на підставі ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» та вище вказаної Інструкції звернулася в суд з поданням про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки, право користування яким мають діти боржника. Просила подання задовольнити.

Головний державний виконавець відділу ДВС Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 в судовому засіданні подання підтримала з наведених у ньому підстав.

Стягувач ПАТ КБ «Надра» не забезпечив явку свого представника в судове засіданн, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши письмові докази, долучені до подання, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у ВДВС Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 43047311 від 22 квітня 2014 року, відкрите на підставі виконавчого листа від 11 квітня 2014 року № 2/349/13/14, виданого Рогатинським районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу за кредитним договором на загальну суму 126 078,54 грн. та судового збору в розмірі 1 260,79 грн. ( а.с.148-149).

13 травня 2014 року державним виконавцем Синишиним О.В. складено акт опису майна, яке належить боржнику ОСОБА_1, накладено арешт на це майно з метою його подальшої реалізації . До складу описаного та арештованого майна увійшла лише квартира, що розташована за адресою: вул. Миру,11/16 м.Рогатин Рогатинський район Івано-Франківська область, яка за договором іпотеки від 10 липня 2007 року перебуває в іпотеці у ВАТ КБ «Надра» ( а.с.153-160).

Згідно відповіді виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 09 листопада 2015 року за №02-08/748 за вище вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти боржника: ОСОБА_3І, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4І, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.161).

25 листопада 2015 року начальник відділу ДВС Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської райдержадміністрації в Івано-Франківській області про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна - квартири, право користування якою мають діти боржника (а.с.162).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської райдержадміністрації в Івано-Франківській області від 01 грудня 2015 року №37 такого дозволу не надано. (а.с.163-164).

11 грудня 2015 року головний державний виконавець ВДВС Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 звернулася в суд із аналогічним поданням, посилаючись на ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з організації примусового виконання рішень, як на підставу вказаного подання.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку, звертатись до суду із відповідними заявами та поданнями.

Однак статтею 11 вказаного Закону, а також розділом VI ЦПК України ( Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)) не передбачено право державного виконавця звертатись до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки, право користування яким мають діти боржника .

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документа згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього Закону), допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами ст. ст. 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року N 6-238цс14.

Крім цього, зі змісту підпункту 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 вбачається, що лише у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. А якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором встановивши, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а наявне у боржника майно квартира є предметом іпотеки, мав всі законні підстави повернути стягувачу виконавчий лист з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону Укарїни «Про виконавче провадження», а не вчиняти виконавчі дії, що передбачені розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» і які застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису .

Керуючись ст.ст.209-210,223, 293-294,296, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця про надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки - квартири, що розташована по вул. Миру,11/16 в м.Рогатині Івано-Франківської області, право користування якою мають неповнолітні діти боржника ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а боржником та стягувачем в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала суду, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Г. Могила