Справа № 742/2042/15-ц Провадження № 22-ц/795/19/2016 Головуючий у I інстанції Коваленко А. В. Доповідач - Горобець Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого судді Горобець Т.В.,

суддів Бечка Є.М., Хромець Н.С.,

секретар Мартинова А.В.

за участі ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, представника ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного бану «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до договору про іпотечний кредит та кредитного договору , здійснення перерахунку сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

У позовній заяві, уточненій в процесі розгляду справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року, який з 20.08.2008 року діяв у новій редакції відповідно до Додаткової угоди від 20.08.2008 року. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що виникла станом на 14.05.2015 року у розмірі 6747,29 доларів США, з яких : 5888,77 доларів США- заборгованості за кредитом, 710,77 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 147,75 доларів США - по винагороді за резервування ресурсів, а також стягнути 4292,76 грн пені, 250, 00 грн штраф (фіксована складова) та 7154,25 грн, штрф( процентна складова), розрахованих відповідно до умов договору.

23.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому після збільшення позовних вимог просила:

1)Визнати недійсною з моменту укладення Додаткову угоду від 20 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 05 грудня 2007 року, укладену між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» ;

2) зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року, відповідно до умов договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня 2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною;

3) Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду до кредитного договору №CNR0G3 від 05 грудня 2007 року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею 20 серпня 2008 року;

4) зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до кредитного договору від 20 серпня 2008 року, відповідно до умов кредитного договору №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня 2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною;

5) зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» переплачені нею грошові кошти за зазначеним кредитним договором спрямувати на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року.

Посилаючись на положення ч.1-3,5,6 ст. 203, ст.215, ч.1 ст.ст. 626,628,638, та ст.ст.1046,1054 ЦК України, а також ч.2,4 ст.11 та ст.ст.18, 21 Закону України « Про захист прав споживачів» та п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року, ОСОБА_1 зазначала, що додаткові угоди є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача, також вказувала, що додаткові угоди були підписані нею під примусом відповідача , крім того, їй не було надано банком необхідної , доступної, достовірної інформації про кредит .

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до кредитних договорів із здійсненням перерахунку сплачених коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання іпотечного кредиту, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Зокрема, рішення про відмову у задоволенні позову Банку вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при недоведеності обставин, які мають значення для вирішення справи, та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи. Банк вважає, що суд невірно оцінив наявні у справі докази, не звернув уваги, що Додаткова угода від 20.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №№CNR0G3, укладена з ОСОБА_1 не як самостійний правочин, а сторони визнали можливим та погодили Договір про іпотечний кредит від 04.12.2017 року викласти в новій редакції. ОСОБА_4 вважає висновки суду першої інстанції про те, що Додаткова угода є окремим самостійним кредитним договором, оскільки з її змісту вбачається, що вона стосується того самого предмету (видача кредитних коштів),укладена для тих же цілей (на придбання нерухомості) та з одним і тим же предметом забезпечення (однокімнатна квартира, розташована по вул..Польова, 102 у м. Прилуки). Також, вважає ОСОБА_4, судом не враховано, що саме на виконання Додаткової угоди банком було 10 490,13 доларів США перераховано на рахунок 1310, який відкритий Банком для обліку залишків по тілу кредиту, що підтверджується випискою по рахунку, в якій вказана зазначена сума коштів та випискою по рахунку 11310 для обліку залишків активів.

Тому, посилаючись на положення ст.ст.1048,1049, ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України, та на доведеність наявними у справі доказами факту порушення ОСОБА_1 зобов»язань по договору про іпотечний кредит, у редакції, зміненій 20.08.2008 року, ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 всю суму заборгованості за кредитом та процентами, заборгованість по відсотках за резервування ресурсів, пені та штрафних санкцій, а також відшкодувати судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову і ухвалити нове рішення про задоволення позову, також просить змінити оскаржуване рішення в частині встановлених судом обставин та правового обгрунтування рішення суду щодо позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк», якому у позові було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову зводяться до тверджень про його незаконність та необгрунтованість через неповноту зясування обставин справи та невідповідність висновків суду, фактичним обставинам. На обґрунтування скарги ОСОБА_1 наводить фактичні обставини справи, зміст пунктів 1.1, 2.2.4, 4.1, 8.1 та 8.7 Додаткових угод, зміст ч.1-3,5,6 ст. 203, ст.215, ч.1 ст.ст. 626,628,638 та ст.ст.1046,1054 ЦК України, а також ч.2,4 ст.11 та 18, 21 Закону України « Про захист прав споживачів» та п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року. Вважає, що судом не було враховано наведені обставини та зміст норм права, якими регулюються спірні правовідносини Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що Банком перед укладанням Додаткових угод її не було у письмовому вигляді ознайомлено її з кредитними умовами (сукупну вартість кредиту, необхідну доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит в іноземній валюті, наявності ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, розміру та порядку погашення кредиту та сплати винагороди за резервування ресурсів). Також вказує, що при укладанні Додаткових угод не погоджувались та не підписувались сторонами Додатки №1 та №2 до Додаткових угод, відповідно, вона не могла належним чином виконувати зобовязання передбачені Додатковими угодами,п зокрема, вимоги, які передбачені у п.п.4.1.-4.3.,8.1.,8.9 Додаткових угод, оскільки не було визначено порядок, суму та строки погашення кредиту, не погоджено графік погашення кредиту та не визначено порядку нарахування винагороди банку за резервування ресурсів та розмір цих платежів.

Щодо рішення за первісним позовом, ОСОБА_1 вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції про належне виконання ПАТ КБ „ ПриватБанк своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит згідно з Додатковою угодою від 20.08.2008 року, оскільки докази перерахування грошових коштів Банком у розмірі 10790,13 доларів США на рахунок № 77765 у матеріалах справи відсутні, тому саме з цих підстав позов Банку не підлягав задоволенню.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» скаргу підтримав, пославшись на обставини, наведені у апеляційній скарзі, просив скаргу Банку задовольнити, стягнення заборгованості провести відповідно до уточнених позовних вимог , зокрема, 6747,29 доларів США, з яких : 5888,77 доларів США - заборгованості за кредитом, 710,77 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 147,75 доларів США - по винагороді за резервування ресурсів, а також 4292,76 грн пені, 250, 00 грн штраф (фіксована складова) та 7154,25 грн, штрф( процентна складова).

Додатково пояснив, що питання переведення кредиту з національної валюти у валюту Долар США ініціювала сама ОСОБА_1, подавши про це особисто підписану заяву. Про всі обставини щодо графіка та порядку погашення кредиту, розміру щомісячних сум платежу, умов і порядку їх розрахунку ОСОБА_1 була поінформована, що вбачається з наданого суду першої інстанції Додатку № 1 та Додатку № 2 до Додаткових умов та з виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 20.08.2008 року по 30.06.2015 року, з яких вбачається, що суми , які особисто сплачувала ОСОБА_1 на виконання умов Додаткових угод, починаючи з вересня 2008 року співпадають із сумами, наведеними у графіку (Додатку № 1 та Додатку №2) до цих умов.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Банку просив відхилити за безпідставністю.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просили відхилити, змінивши правове обґрунтування та мотиви відмови у позові Банку.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначила, що вона не ініціювала зміни умов кредитування з переведенням позики у Долари США, на її здійснювався тиск керівництвом відділення Банку, їй не було розяснено умов такого кредитування та переваг переоформлення кредиту з гривневі у Долар США. Додаткові умови вона підписувала особисто, але з Додатками №1 та №2 не була ознайомлена. Згодна продовжувати виконувати свої зобовязання за Договором про іпотечний кредит, сплачуючи борг за гривневим еквівалентом.

Представник ОСОБА_1 додатково пояснив, що належних доказів перерахування на рахунок ОСОБА_1 10790,13 доларів США ОСОБА_4 не надав, щодо порядку та умов нарахування заборгованості за резервування ресурсів, має сумніви у їх правомірності та обґрунтованості ,зазначивши одночасно, що в іншій частині вимог правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, зміненим Додатковими умовами, який додано до позовної заяви, правомірність розрахунку ними не заперечується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, а також ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції визнав встановленим факт належного виконання ОСОБА_1 зобов»язаннь за договором про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04.12.2007 року, відповідно до умов якого у грудні 2007 року ОСОБА_1 отримала 50 625,00 грн кредитних коштів, належним чином його виконувала та на час розгляду справи у суді зобовязання за цим договором ОСОБА_1 були виконані повністю. Крім того, суд вважав, що Додаткова угода від 20.08.2008 року хоча і має назву Додаткової угоди до Договору про іпотечне кредитування від 04.12.2007 року, фактично вона є окремим кредитним договором, який підлягає виконанню ОСОБА_1 на умовах, визначених саме у Додатковій угоді, позов мав бути заявлений виходячи з зобовязань за окремим кредитним договором, з яким ОСОБА_4 до ОСОБА_1 не звертався.

З висновками суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк апеляційний суд погодитись не може, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» ( далі ПАТ КП „ПриватБанк) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №CNR0G3, відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 50 625,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим строком повернення 04.12.2017 року (а.с.10-13

20.08.2008 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про заміну валюти Договору про іпотечний кредит та Кредитного договору з гривні на долари США та в цей же день 20.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №CNR0G3, та до Кредитного договору№CNR0G3, відповідно до якої, Договір про іпотечний кредит та Кредитний договір було викладено у новій редакції(а.с. 14-15,16-18).

Пунктом 8.1 додаткової угоди від 20.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04.12.2007 року та Кредитного договору №CNR0G3 передбачено, що банк зобов»язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №7765 на строк з 20.08.2008 року по 05.12.2017 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі відповідно 10790,13 доларів США та на придбання нерухомості та 2076,40 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів встановлюється у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 Договору;

Пунктом 8.9 цих додаткових угод визначено, що невід»ємним додатком до даного договору є : додаток № 1 «Графік погашення кредиту»(т.1 а.с.51-58,108-114).

Графіком погашення кредиту, який є невід»ємною частиною договору, визначена щомісячна сума кредиту до погашення, починаючи з 20.08.2008р оку щомісячна сума відсотків до погашення, щомісячна сума відсотків за резервування, а також загальна сума до погашення з зазначенням дати платежів ( а.с.129-134,145-150).

20 серпня 2008 року ОСОБА_1 подала заяву №9 та №10 про продаж їй 10790,1 та 2067,40 доларів США за курсом 4,61 гривна за долар США та переведення гривні у долари США за Договором про іпотечний кредит № CNR0G3 та Кредитним договором( а.с.65,66 т.1).

На виконання заяви 22.08.2008 року Банком було зараховано 10790,13 доларів США на рахунок 1310, який відкритий банком для обліку залишків по тілу кредиту, що підтверджується випискою по рахунку в якій (а.с.198) та випискою по рахунку 7765, що підтверджує відкриття рахунку 1310 для обліку залишків активів ( а.с.196-197).

Платіжним дорученням від 22.08.2008 року на виконання розпорядження ОСОБА_1І про продаж доларів США ОСОБА_4 перерахував 10790,13 доларів США з рахунку 1310 на рахунок 3121 та здійснив реалізацію вище зазначеної суми доларів США (а.с.198).

Після чого, здійснив зарахування гривні на рахунок 3874 (рахунок зазначений в договорі № CNR0G3 від 04.12.2007 року для погашення кредитної заборгованості) (а.с.200-203).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CNR0G3 від 04.12.2007 року станом на 20.08.2008 року заборгованості за даним договором в національній валюті України гривні у ОСОБА_1 не було (а.с.4).

Проте, по договору №CNR0G3 від 04.12.2007 року у редакції , зміненій 20.08.2008 року додатковою угодою до нього, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань виникла заборгованість, розмір якої станом на 14.05.2015 року становить 7315,93 доларів США, з яких 5888,77 доларів США заборгованість за кредитом, 710,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 147,75 доларів США заборгованість за відсотками за резервування ресурсів, 208,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, що у гривневому еквіваленті становить 4292,76 грн, 12,15 доларів США штраф (фіксована частина), що у гривневому еквіваленті становить 250,00 грн та 347, 80 доларів США - штраф (процентна складова) а у гривневому еквіваленті 7154,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.5-8), правомірність якого ОСОБА_1 та її представником не оспорюється, крім розрахунку боргу щодо відсотків за резервування ресурсів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення , в якому одна сторона зобов»язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Згідно зі ст. 599 ЦПК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, за змістом ст.3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд ,здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.526,527 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цього кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладення договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона стона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленому значення .

Усупереч вищенаведеним нормам матеріального та процесуального права суд належним чином не дослідив умови Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04.12.2007 року, що призвело до помилкового висновку про те, що 20.08.2008 року сторонами укладено окремий кредитний договір про надання кредиту в розмірі 10 790,13 доларів США.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 та її пояснень вбачається, що вона визнає факт укладення та існування оспорюваних нею Додаткових угод від 20.08.2008 року та правовідносин, які виникли на підставі них, але Угоди вважає їх недійсними з підстав допущених Банком порушень закону при їх укладенні. Отже, ці обставини також підлягали врахуванню судом, так як право на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору надано лише особі, яка бере участь у справі ( ч.2 ст.11 ЦПК України).

Оскільки сторони, підписавши Додаткові угоди, погодили, що вони є невід»ємною частиною договору про іпотечний кредит №CNR0G3 та до Кредитного договору №CNR0G3 від 04.12.2007 року, відповідно до яких ці Договори викладені новій редакції, з врахуванням встановленого та, виходячи з принципу презумпції правомірності правочину, закріпленого ст.204 ЦК України, висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений окремий кредитний договір 20.08.2008 року про надання кредиту 10790,13 доларів США апеляційний суд вважає помилковими.

Вирішуючи питання правильності розрахунку заборгованості по відсотках за резервування ресурсів, яке ОСОБА_1 та її представник ставить під сумнів, не аргументуючи помилковості розрахунку, апеляційний вважає їх безпідставними, при цьому суд виходить з наявного у матеріалах справи розрахунку щодо цих платежів ( а.с.5-8 т.1) та враховує, що такі платежі були передбачені розділом 4 та п. 8.1 Додаткової угоди (т.1 а.с.58 зворот ), ОСОБА_1 щомісячно сплачувала їх на виконання Додаткової угоди з 20.08.2008 року по червень 2014 року і правильність їх розрахунку та розміру заборгованості належними доказами ОСОБА_1 не спростована.

У звязку з наведеним, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ „ ПриватБанк в наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині рішення про задоволення позовних вимог оскільки підстав вважати розрахунок неправомірним, а суму зазначену у розрахунку заборгованості, помилковою чи недоведеною, апеляційний суд не знаходить.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив тих вимог, які були заявлені позивачем щодо підстав недійсності Додаткових угод до Договору про іпотечний кредит та до Кредитного договору та вважав недоведеними твердження про те, що ОСОБА_1 не була належним чином ознайомлена з умовами кредитування. Суд визнав, що підписавши угоди, сторони погодили всі умови, у тому числі, обовязок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування кредитом, а у разі порушення зобовязань за договором, нести відповідальність. Крім того, при виникненні будь яких сумнівів чи питань, споживач мала право у 14-дннний термін відмовитись від договору або звернутись з офіційним запитом з приводу незрозумілих умов, сум чи обставин.

Такі висновки апеляційний суд вважає обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються на положеннях закону, яким регулюються спірні правовідносини.

Як встановлено судом, ініціатива змінити умови кредитування, зокрема, щодо переведення кредитних коштів з гривні у Долари США належить ОСОБА_1, наявні у матеріалах справи докази щодо цього факту не спростовані останньою. Із змісту Додаткових угод від 20.08.2008 року вбачається, що сторони погодили всі умови угод, ОСОБА_1 їх власноручно підписала, жодних застережень не подала, належним чином їх виконувала до червня 2014 року, у тому числі, у відповідний період здійснювала оплату по 232,05 грн (194,60+37,45=232,05), тобто у тому розмірі, який передбачений Додатком №1 (т.1 а.с.85-100 та а.с.145-150), до Додаткових угод від 20.08.2008 року та який, підписавши угоди, визнала невідємною частиною цих Додаткових угод(а.с.129-132). Пояснення ОСОБА_1 у апеляційному суді щодо підписання угод під примусом та щодо ініціативи Банку на зміну валюти кредитування, а також про те, що про розмір суми, яка підлягала сплаті кожного місяця вона не знала, а дізнавалась лише під час здійснення платежу у касі з усних повідомлень такої суми представником відділення банку, апеляційний суд оцінює критично, як такі, що не є належними та допустимими доказами та спростовуються наявними у справі вищенаведеними письмовими доказами.

Крім того, частина 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі Закон) дійсно зобовязує кредитодавця перед укладенням договору споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про всі умови кредитування, у тому числі, і ті, про які вказує ОСОБА_1. Проте, цим же Законом передбачені наслідки недотримання зазначених вимог, а саме, у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання несе відповідальність, встановлену ст.ст.15,23 Закону. Проте, ст.15,23 Закону передбачено право споживача розірвати договір, право на відшкодування збитків, право вимагати надати у найкоротший строк повну і належну інформацію, а таких наслідків, як можливість визнання кредитного договору недійсним з наведених підстав, Закон, на який посилається ОСОБА_1 та який є спеціальним до цих правовідносин, не передбачає.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не була ознайомлена з Додатком № 2, на який є посилання у розділі 4 Додаткової угоди, на думку апеляційного суду не спростовує висновки суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом про визнання Додаткової угоди недійсною вцілому . З наявного у справі Графіка погашення кредиту ( т.1 а.с.145-150) вбачається, що сума, яка підлягає сплаті за резервування ресурсів включена до цього Графіка і є складовою загальної суми, яку ОСОБА_1 щомісячно сплачувала на виконання Додаткової угоди з 20.08.2008 року по червень 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання Додаткових угод недійсними на підставі ст. 18 Закону у звязку з несправедливістю їх умов, порушенням принципу добросовісності, істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача не спростовують правильності та законності рішення суду першої інстанції, оскільки конкретних фактів таких порушень, доказів на обґрунтування таких доводів та обставин апелянтом не наводиться .

Апеляційний суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 та її представника про наявність підстав для визнання Додаткових угод недійсними, у звязку з тим, що Банком були порушені положення п.п.3.6., 3.4, 3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо надання інформації про споживчий кредит. Посилаючись на цей нормативний акт ОСОБА_5 не зазначає, які конкретно порушення цих вимог призвели до порушення тих прав споживача, які підлягають захисту шляхом визнання Додаткових угод не дійсними.

За положеннями ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів чинного законодавства.

За змістом ст.ст.11.18 Закону України „ Про захист прав споживачів до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю ( виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець ( виробник, виконавець) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане недійсним з моменту укладення договору

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Закон України „ Про захист прав споживачів застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Отже, зогляду на встановлене та враховуючи правову позицію, висловлену у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс-15, апеляційний суд, приходить до висновку, що порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту на підставі Додаткових угод №CNR0G3 від 04.12.2007року та №CNR0G3 Банком допущено не було, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову з підстав порушення Банком ст.11,18 Закону України „ Про захист прав споживачів та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року.

Крім того, апеляційним судом враховується, що спірні Додаткові угоди, якими Договір про іпотечний кредит та кредитний договір було викладено у новій редакції, були підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, фактів примусу у підписанні угод не встановлено, також, ОСОБА_1 на момент підписання угод не заявляла додаткових вимог щодо умов спірних правочинів та в подальшому їх виконувала відповідно до Графіка погашення заборгованості ( Додатку№1).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України на користь ПАТ КБ „ ПриватБанк з ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати, понесені по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку „ ПриватБанк скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 6747,29 доларів США, заборгованості за кредитним договором, з яких:

5888 ( пять тисяч вісімсот вісімдесят вісім ) доларів 77 центів США заборгованості за кредитом, 710 ( сімсот десять ) доларів 77 центів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 147 ( сто сорок сім) доларів 75 центів США по винагороді за резервування ресурсів за користування кредитом та стягнути 4 292 ( чотири тисячі двісті девяносто дві) грн 76 коп пені, 250 ( двісті пятдесят) грн - штаф ( фіксована складова) та 7154 ( сім тисяч сто пятдесят чотири) грн 25 коп штраф ( процентна складова), а також у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1606 (одна тисяча шістсот шість) грн 92 коп .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: