У х в а л а

2 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву житлово-будівельного кооперативу «Паркова Алея» про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області

від 29 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до житлово-будівельного кооперативу «Паркова Алея» про визнання договору суперфіцію недійсним,

в с т а н о в и л а:

30 грудня 2015 року житлово-будівельний кооператив «Паркова Алея» (далі - ЖБК «Паркова Алея») звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1

статті 355 ЦПК України.

У заяві ЖБК «Паркова Алея» зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 вересня

2015 року позов задоволено, постановлено визнати недійсним договір суперфіцію земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2015 року касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення відхилено.

ЖБК «Паркова Алея» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ЖБК «Паркова Алея» наводить рішення Верховного Суду України від 17 лютого, 17 березня, 19 травня, 2 червня

та 8 грудня 2010 року, постанови Вищого господарського суду України

від 8 жовтня 2009 року, 25 лютого 2014 року та 11 березня 2015 року, а також ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що укладений між сторонами договір не містить істотної умови, а саме не вказано розмір плати за користування земельною ділянкою.

У наданих для порівняння судових рішеннях зроблено такі висновки:

- у рішеннях Верховного Суду України від 17 лютого, 17 березня,

19 травня та 2 червня 2010 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня

2012 року суди касаційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовів про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, зазначили, що оскаржувані договори є неукладеними, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договорів, а також не здійснили їх державну реєстрацію;

- у рішенні Верховного Суду України від 8 грудня 2010 року та постановах Вищого господарського суду України від 8 жовтня 2009 року та

25 лютого 2014 року суди касаційної інстанції, вказали на те, що договори оренди земельних ділянок є неукладеними, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов оскаржуваних договорів;

- у постанові Вищого господарського суду України від 11 березня

2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалені у справі судові рішення, зазначив, що оскільки позивач в особі своїх уповноважених органів не приймав участі в узгодженні всіх істотних умов оскаржуваних договорів страхування, вказані договори уповноваженими особами позивача не підписувалися, не скріплювалися печатками підприємства, не вчинялися дії щодо їх схвалення, тому вони є неукладеними;

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до житлово-будівельного кооперативу «Паркова Алея» про визнання договору суперфіцію недійсним за заявою житлово-будівельного кооперативу «Паркова Алея» про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області

від 29 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк