Провадження №2/461/1354/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до Личаківського ВДВС ЛМУЮ, Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в якому просить стягнути з відповідача 13061,37 гривень завданої шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 30 листопада 2010 року Личаківським районним судом м.Львова винесена ухвала, якою визнано неправомірними дії державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ щодо закриття виконавчого провадження №7710131, відкритого 25.06.2009 року на підставі виконавчого листа Личаківського районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7597,67 грн. Дане виконавче провадження так і не виконане, внаслідок чого позивачу нанесена шкода, яка виражена в тому, що він так і не отримав грошові кошти в порядку та розмірі, встановленому судом, з вини державного виконавця Личаківського ВДВС, дії якого встановлені судом неправомірними.

24.05.2013 року позивач подав уточнення до позовної заяви, в яких просить стягнути з 13061,37 грн. завданої шкоди з Головного управління юстиції у Львівській області через Головне управління казначейства у Львівській області.

08.04.2014 року позивач подав уточнення до позовної заяви, згідно яких просить стягнути на його користь 10944,75 грн. з Головного управління казначейства у Львівській області.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задоволити.

Представники відповідачів в судове засідання не зявились, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоч про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у звязку з неявкою учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Відповідно до ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, з наведено норми Закону випливає, що заміна відповідача належним чи залучення до справи іншої особи як співвідповідача можлива лише за наявності відповідного клопотання позивача, що є виключним правом останнього.

Однак, позивач в судове засідання не зявився та не подав до суду клопотання про залучення Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області до справи в процесуальному статусі відповідача.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1,2, 3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30.11.2010р. /а.с.21/ визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4 ВП №7710131 від 25.06.2009р. про повернення стягувачеві виконавчого документа №2-52/10 про стягнення з ОСОБА_3 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7597,67 грн. та державного мита в розмірі 76 грн., а також зобовязано Личаківський ВДВС Львівського МУЮ поновити виконавче провадження та прийняти до виконання виконавчий документ.

Відповідно до ч.4 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобовязаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови предявити його до виконання.

Постановою від 17.12.2012р. відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-52 від 22.04.2008р.

Також, з платіжного доручення №277 від 07.04.2009 р. вбачається, що Личаківським ВДВС Львівського МУЮ стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 681,42 грн., тобто виконання виконавчого листа №2-52 від 22.04.2008р. Личаківським ВДВС Львівського МУЮ частково здійснювалось.

Суд не бере до уваги покликання позивача на ст.ст.621, 625, 1172 ЦК України, оскільки боржником та особою, винною у завданні шкоди ОСОБА_2 за рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 01.02.2008р. та виконавчим листом від 22.04.2008р. є ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував той факт, що саме діями відповідача, які виразились у винесенні постанови про закриття виконавчого провадження і яка в подальшому була скасована як незаконна, йому було завдано шкоди, а також не довів обґрунтованість позовних вимог іншими засобами доказування, тобто відсутній прямий причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та спричиненою, на думку позивача, шкодою.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки рішенням суду стягнено саме з ОСОБА_3 кошти за завдану позивачу шкоду, ОСОБА_6 після відновлення виконавчого провадження, всупереч нормам ч.4 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» не предявив виконавчий документ у виконавчу службу, тобто позивачем не надано належних доказів того, що внаслідок дій державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції йому було завдано шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України залишити за позивачем.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.621, 625, 1167, 1172, 1174 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.