АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Величко Т.О.
№22-ц/796/3108/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - ГриніКостянтина Андрійовича на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.04.2011 року у розмірі 4493,26 грн., яка складається із: 727.98 грн. - заборгованість за кредитом; - 1475.12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1600.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 190.16 грн. - штраф (процентна складова).

В мотивування вимог посилалося на те, що відповідач свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що змінюючи кредитний ліміт Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначив, що з виписки по руху коштів вбачається, що відповідач користувався грошима, що і стало підставою нарахування штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору.

Крім того, при укладанні кредитного договору, відповідач у Заяві позичальника особистим підписом засвідчив, що він ознайомився і згоден із Умовами та Правилами.

В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 22.04.2011 року ОСОБА_3 була заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно якої ОСОБА_3 виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна» у розмірі 500,00 грн. (а.с. 7).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодився із тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді, складають Кредитний договір. Відповідач підтвердив свою згоду своїм підписом на цьому документі.

Згідно наданої суду Анкети-заяви, ОСОБА_3 погодив, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Проте, згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не містить підпису відповідача.(а.с.9-31)

Окрім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися. Надані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору №б/н від 22.14.2011 року.

Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції, висловлені Верховним Судом України в Постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, в якій зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

У позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_3 отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак жодних доказів встановлення такої відсоткової ставки щодо кредитного договору відповідача ним не надано, як і не надано доказів ознайомлення ОСОБА_3 з розміром відсоткової ставки, які б містили його підпис, строку дії договору, інших умов кредитування.

Не надавалися суду докази, які б свідчили про те, що відповідач отримував суму кредиту, так і не надавалися суду докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 його погашав.

При цьому позивач не зазначив ні в позовній заяві, ні в суді першої інстанції жодних даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки позивачу, повідомлення йому пінкоду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано виписку руху коштів по основній картці НОМЕР_2, а саме, виписка за період з 01.01.1999 року по 13.12.2015 року, проте такі дані суперечать моменту укладення даного договору, який датований 22.04.2011 року.

Крім того, до апеляційної скарги позивач надав виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 основна картка та НОМЕР_3, проте надана суду анкета-заява не містить даних про отримання ОСОБА_3 саме таких платіжних карток.

Не містить жодної конкретики з цього приводу і додана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20.12.2010 року.

До суду позивачем надано власний розрахунок заборгованості, анкета-заява, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с.7-30) без підпису ОСОБА_3, ксерокопію паспорта ОСОБА_3

Буд-яких доказів, які б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів, кредитної картки або погашення кредиту, позивачем до суду не надавалося, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині надання доказів.

Згідно ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - Грині Костянтина Андрійовича - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді