АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів : Панченко О.О., Обідіної О.І.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Порядок користування даною квартирою було визначено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року. В даній квартирі також зареєстровані та проживають ОСОБА_3 з малолітньою дитиною ОСОБА_4

18.12.2014 року ОСОБА_3 не змогла зайти до квартири, де знаходилися її речі та речі її малолітньої дитини. ОСОБА_2 також не змогла зайти до квартири . Як з'ясувалося пізніше зламав і замінив замок вхідних дверей квартири ОСОБА_7, який діяв в інтересах та за згодою відповідача. Відповідач вселив в квартиру сторонніх осіб, які проживають там і на даний час, користуються всіма речами, що знаходяться у квартирі.

Внаслідок неправомірних дій, відповідач створив ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним їй майном. ОСОБА_3 позбавлена доступу до квартири та кімнат, де вони проживали з дитиною, так як одна з кімнат закрита ОСОБА_5

У позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та задовольнити її.

2. Зобов'язати ОСОБА_5 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення із зазначеної квартири сторонніх осіб, які незаконно вселені та проживають в ній;

3. Зобов'язати ОСОБА_5 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення її та дитини до всієї квартири

4. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 7000 грн.

5. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 7000 грн.

6. Судові витрати покласти на відповідача по справі.

7. Про час та дату судового засідання повідомляти сторони та третю особу, викликаючи їх судовою повісткою.

29.10.2015 року позивачка ОСОБА_2, яка діяла також як представник ОСОБА_3, подала заяву про зміну предмета позову, у якій зазначила також співвідповідачем ОСОБА_6,та пункти 2 та 3 позовної заяви просила викласти в наступній редакції:

усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_6 з неправомірно зайнятого житлового приміщення - з квартири № АДРЕСА_2;

зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення її та дитини до всієї квартири.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2, яка є також представником ОСОБА_3, представника відповідачів, представника органу опіки та піклування, перевіривши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що кватиру № АДРЕСА_2 було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 для спільного проживання їх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які уклали шлюб 11.06.2005 року.

Позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_5 належить по 1/2 частині даної квартири на підставі договору купівлі - продажу від 14.07.2005 року.

Тобто, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а розмір часток - ?.

Як вбачається з матеріалів справи, в даній квартирі з 03.08.2005 року також зареєстрована ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 128-129), які вселилися у квартиру за згодою власників, як члени сім'ї.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року визначено порядок користування квартирою № АДРЕСА_2 та було виділено у користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 11,9 кв.м, ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,34 кв.м. У спільному користуванні власників залишено кухню 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м.

Після визначення порядку користування квартирою ОСОБА_5 не проживав в квартирі, надавши синові ОСОБА_8 довіреність на користування та розпорядження квартирою.

Як вбачається з договору найму жилого приміщення від 30.11.2014 року ОСОБА_5 передав у тимчасове користування ОСОБА_6 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, зокрема, житлову кімнату, площею 11,9 кв.м, яка була виділена наймодавцю у користування рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 користується не всією квартирою, а лише кімнатою, що виділена ОСОБА_5, тобто дозволу іншого співвласника на таке користування не потрібно, окрім того, позивачі штучно створюють конфлікт з приводу користування квартирою, порушення порядку користування з боку відповідача відсутні.

Проте, колегія суддів, з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Відтак, визначення порядку користування квартирою не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з співвласників.

Як було встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 передав у найм та вселив у спільну з позивачкою квартиру АДРЕСА_3, ОСОБА_6, при цьому, попередньо не отримавши на це відповідної згоди іншого співвласника житла - ОСОБА_2

При цьому, відповідачами та їх представником не заявлено, та не надано доказів, що право спільної часткової власності на вказану квартиру припинилося.

Передання у найм лише кімнати, що була виділена в користування ОСОБА_5 рішенням суду, не може вважатися правомірним, оскільки, як уже зазначалося, установлення між співвласниками порядку користування об'єктом нерухомого майна не припиняє право спільної часткової власності.

Крім того, у спільному користуванні власників залишено кухню 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, користування кімнатою № 3 неможливо без користування коридором (1) площею 7,3 кв.м., а тому доводи представника відповідачів про те, що ОСОБА_6 користується лише кімнатою № 3 в квартирі суперечить матеріалам справи.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що у листопаді 2014 року ОСОБА_9 за згодою ОСОБА_5 було замінено замки на вхідних дверях до квартири, у зв'язку з чим у грудні 2014 року позивачі не змогли потрапити до жилого приміщення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачами та їх представнику не повідомлено та не надано суду доказів наявності рішення суду, відповідно до яких ОСОБА_3 та її дочка визнавались такими, що втратили право проживання чи виселені із квартири АДРЕСА_3.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ОСОБА_5 перешкоджає ОСОБА_3 та її доньці, які зареєстровані у АДРЕСА_2, а також ОСОБА_2, яка є співвласницею 1/2 частини квартири вільно користуватися квартирою, що знаходиться у їх спільній частковій власності, шляхом заміни замків у квартирі та вселенням без згоди ОСОБА_2 у квартиру іншої особи - ОСОБА_6, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення підлягають задоволенню.

Необхідно зазначити, що вимога про вселення ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_10 має бути задоволена в повному обсязі, оскільки вселення лише до однієї кімнати у квартирі, що була виділена рішенням суду у користування ОСОБА_2, не вбачається за можливе.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року в загальному користуванні співвласників квартири залишено: кухню, ванна кімнату, туалет, коридор, а тому вселення позивачки з дитиною необхідно провести до всієї квартири.

Також, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 з 03.08.2005 року зареєстровані та вселилися у спірну квартиру зі згоди всіх співвласників, як члени їх сім'ї.

Визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 було здійснено судом (рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року) уже після вселення ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 В у квартиру.

Із рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року вбачається, що порядок користування квартирою визначений між співвласниками, але висновок суду щодо користування конкретною кімнатою квартири ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_4 відсутній, а дані про залучення їх до участі у справі відсутні.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на їх користь моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з наступних підстав.

Із положень статті 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивачками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належними та обґрунтованими доказами не було доведено, що у зв'язку з діями відповідача ОСОБА_5 вони зазнали глибоких душевних страждань, що спричинили настання вимушених змін у їх життєвих стосунках, тобто факт завдання позивачкам моральної шкоди протиправними діями відповідача не доведено, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цій частині вірно було відмовлено.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню а саме:

рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 рокупідлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселеннята ухвалити в цій частині нове рішення;

позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково;

усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_6 з неправомірно зайнятого житлового приміщення - з квартири № АДРЕСА_2;

зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення її (ОСОБА_3.) та дитини (ОСОБА_4.) до всієї квартири АДРЕСА_1.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивачок підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Як вбачається з договору про надання юридичної допомоги №19 від 23.12.2014 року ОСОБА_2 уклала угоду з адвокатом Бодашком О.О. та згідно умов цього договору, а також акту приймання-передачі наданих послуг (містить розрахунок наданих послуг) від 26.01.2015 року сплатила гонорар у сумі 1000 грн. за надання консультацій, підготовку та відправлення документів до суду. (а.с. 75-77).

Виходячи із обсягу наданих послуг, вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», пропорційності задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_2 з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 підлягає стягненню по 250 грн. з кожного на відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на оплату правової допомоги.

Окрім того, з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь позивачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ними судовий збір за подання позовної заяви в сумі по 243,60 грн. на користь кожної та по 267, 96 грн. за подання апеляційної скарги, у відповідності до задоволеної частини позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на проїзд, то відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 85 ЦПК України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються, а вимоги щодо стягнення добових, а також компенсації за втрачений заробіток чи за відрив від звичайних занять позивачі не заявляли.

Керуючись ст. 303, п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселеннята ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_6 з неправомірно зайнятого житлового приміщення - з квартири № АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення її (ОСОБА_3) та дитини (ОСОБА_4) до всієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 243, 60 грн. судового збору сплаченого при поданні позову та 267, 96 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 511, 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 243, 60 грн. судового збору сплаченого при поданні позову та 267, 96 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 511, 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 з кожного по 250 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

О.І. Обідіна

Згідно оригіналу

суддя В.П. Пікуль