АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1086/16 Головуючий 1 інст. Діденко С.А.
Категорія : інші Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМ ХХІ» про зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМ ХХІ» на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2015року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛМ ХХІ» про зобовязання вчинити певні дії, а саме, позивач, як учасник товариства з часткою в статутному капіталі 42,5%, просив зобовязати товариство розглянути його звернення від 26 жовтня 2015 року про надання відомостей щодо діяльності товариства, стану майна, розміру прибутків та збитків тощо; а також, просив зобовязати відповідача скликати позачергові Загальні збори учасників товариства.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду клопотання про забезпечення позову. В обгрунтування клопотання позивач вказував, що існують відомості про протизаконні дії директора ТОВ «ЛМ ХХІ», направлені на незаконне відчуження майна товариства, що порушує його інтереси, як учасника товариства.

Тому, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ «ЛМ ХХІ», а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 66,9 кв.м., що розташована по вул.. Шевченка, 98 у місті Харкові та на майно, що знаходиться у вказаному приміщенні.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2015 року накладено арешт на майно ТОВ «ЛМ ХХІ», а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 66,9 кв.м., що розташована по вул.. Шевченка, 98 у місті Харкові та на майно, що знаходиться у вказаному приміщенні.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛМ ХХІ» ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що підстав для забезпечення позову немає, бо клопотання позивача є необґрунтованим та недоведеним, відсутнє посилання на те, чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; судом не встановлено відповідності виду забезпечення позову самим позовним вимогам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчиняти певні дії.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що предметом позову є зобовязання вчинити певні дії (а.с.1-2).

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Оскільки предметом спору є зобовязання вчинення певних дій, що носить нематеріальний характер, то накладення арешту на нерухомість та майно, що в ній знаходиться не є спів мірним із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права прийшов до висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвалу про забезпечення позову постановлено з порушенням вимог співмірності, з порушенням права осіб, що не є учасниками судового процесу, із застосуванням обмеження, не пов'язаного з предметом спору.

Підстави для забезпечення позову в заявлений позивачем спосіб відсутні.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення позову відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст..ст. 303 304, п.2ч.2ст.307, п.2 ч.1 ст.312, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛМ ХХІ» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМ ХХІ» про зобовязання вчинити певні дії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: А.П. Івах

ОСОБА_2