Провадження № 6/752/36/16
У Х В А Л А

Іменем України

03.02.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.,

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за заявою Кредитної спілки «Сімейна позика» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» від 12.10.2015 р. у справі за № 11/15,

в с т а н о в и в:

до суду надійшла заява КС «Сімейна позика» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» від 12.10.2015 р. у справі за № 11/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом належним чином.

На підставі ст.389-9 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони відповідача у даній справі.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.10.2015 р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Українська спілка правників» у справі № 11/15 за позовом КС «Сімейна позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено рішення, відповідно до якого суд вирішив стягнути з відповідача на користь Кредитної спілки заборгованість за кредитним договором в розмірі 9387,95 гривень та витрати по сплаті третейського збору в розмірі 400 гривень на підставі кредитного договору № 721/13-10770/01 від 09.08.2013 р.

14.12.2015 р. КС «Сімейна позика» звернулось до суду з заявою про видачу виконавчого листа на підставі вищезазначеного рішення третейського суду.

Станом на день звернення до суду із заявою рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» у справі № 11/15 не виконано в добровільному порядку, оскільки докази про це не надано суду.

Відповідно до ст.389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Згідно з положеннями Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.6 зазначеного Закону третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладення кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Оскільки справи про стягнення заборгованості за кредитним договором є справами, які стосуються правовідносин, пов»язаних з виконання кредитного договору, а отже спорами про захист прав споживачів, суд вважає, що Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Українська спілка правників» у справі № 11/15 вийшов за межі своєї компетенції.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що при розгляді справи № 11/15 третейський суд вийшов за межі компетенції, суд приходить до висновку на підставі положень ст.389-10 ЦПК України про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Керуючись ст.ст.389-7 - 389-11 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву Кредитної спілки «Сімейна позика» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» від 12.10.2015 р. у справі за № 11/15 залишити без задоволення.

У видачі виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» від 12.10.2015 р. у справі за № 11/15 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п»ятнадцяти днів з моменту постановлення її судом до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.

Суддя