Головуючий суду 1 інстанції - Пчолкін С.А.
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 426/4061/15-ц
Провадження № 22ц/782/844/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Украінцевої Л.Д.,

суддів: Назарової М.В., Лісіциної А.І.

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13.11.2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідач причинив їй тілесні ушкодження, а також погрожував їй вбивством, у зв'язку з чим його було визнано винним за ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ст.263 КК України. Просила стягнути матеріальну шкоду у сумі 3366,00 грн. та моральну шкоду у сумі 20 000 грн. У судовому засіданні представником позивача надано доповнення до позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди у зв'язку з витратами позивача оплати судового збору, оформлення довіреності на представництво інтересів у суді та сплати послуг представника в розмірі 1358,21 грн. Пізніше у судовому засіданні представник позивача частково відмовився від позовних вимог та просив зменшити суму матеріальної шкоди на 501,75 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати за участь представника потерпілого у кримінальному провадженні в розмірі 1000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник позивача надав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 13.11.2015 р., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і «направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі».

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

А тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України вважає за можливим

розглянути справу за відсутністю позивача та його представника.

Судова колегія заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні матеріально правові підстави для задоволення позову у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Проте повністю погодиться з таким висновком суду неможливо за наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам рішенням суду не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, або особа, цивільний позов якої залишився без розгляду судом, що вирішив кримінальну справу, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

У частини 4 статті 61 ЦПК України вказано, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Сватівського районного суду Луганської області від 25.06.2015 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченного ч.1 ст.125, ч.1 ст. 129 КК України. Вирок набрав законної сили (а.с.3-6).

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_4 причинив ОСОБА_5 наступні телесні пошкодження: кровозліви грудної клеткі, лівого плеча, лівого локтевого відростка, правого променевозапястно суглоба та правого передпліччя яки відносяться до легкіх тілесних ушкоджень. Окрім того, ОСОБА_4 погрожував потерпілій вбивством, при цьому приставляв пістолет до голови потерпілої зі словами «віддай документи, а то вб'ю». У вироку також вказано, що ОСОБА_4 вину свою визнав у повному обсязі, щиро каявся, що судом було визнано, як обставини, які пом'якшують покарання.

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_2 зазначала, що внаслідок злочинних дій відповідача вона перенесла сильний нервовий стрес, не могла спокійно жити та працювати.

Однак, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та помилково прийшов до висновку, що противоправними діями відповідача потерпілої не було завдано моральної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, ураховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає, що сума, яку необхідне стягнути на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди складає 3 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанцій у частині відмови стягнення на користь позивачки моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди на придбання лікарських препаратів та бензину для поїздок в милицію та прокуратуру, суд першої інстанції правильно виходив з того, що завдана матеріальна шкода не підтверджена документально, а надані до суду квитанції (а.с.8,40-41) не є підставою для стягнення матеріальної шкоди.

Що стосується судових витрат колегія суддів приходить до наступного.

Рішення суду у частині стягнення з відповідача судових витрат за участь представника потерпілої при розгляді кримінальної справи у розмірі 1000 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегією суддів не досліджується.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено частково, то у відповідності до ч.5 ст.88 ЦПК України колегія суддів змінює і розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 205 грн. та витрати, яки пов'язані з отриманням довіреності у розмірі 91,51 грн. (а.с.39).

Позивачка ставлячи питання про стягнення 1000 грн. за надання правової допомоги послалася на договір від 02.08. 2015 р.

До суду розрахунок витрат на правову допомогу, який був би проведений відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", наданий не був. У зв'язку з викладеним судова колегія вважає, що позивачка у відповідності до ст. 60 ЦПК України не довела понесених витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.303, п.3 ч.1 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13.11.2015 року задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13.11.2015 року змінити.

Скасувати рішення у частині відмови в задоволені позову про стягнення моральної шкоди та відмови у стягненні судових витрат.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.(три тисячі), а також стягнути судовий збір у розмірі 205 грн. та витрати пов'язані з отриманням довіреності у розмірі 91,51 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: