Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за використання коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до відповідача - ОСОБА_2 з позовом про стягнення відсотків за використання коштів, в якому просить стягнути з відповідача 1 377 495, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

27.05.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, вирішено стягнути з останньої на користь позивача борг в сумі 1 214 000,00 грн. та 1 214,00 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року 07.10.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

У зв'язку з тим, що рішення Апеляційного суду м. Києва відповідачем не виконується, позивач просить стягнути з відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення суми боргу, 3% річних, а також проценти від суми позики.

Оскільки період прострочення відповідачем виконання рішення становить з 11.09.2013 року по 08.10.2015 року, сума основного боргу, визначена рішенням суду, - 1214000 грн., позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 903 902,38 грн.; 3 % річних в сумі 75 633,68 грн. та проценти від суми позики в розмірі 397 959,16 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, проте, направила на адресу суду письмові заперечення, а також заяву про розгляд справи у її відсутність, просила у задоволенні позову відмовити з наведених нею у письмових запереченнях підстав.

Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач не має договірних відносин з позивачем ОСОБА_1, не є стороною договору позики, який був укладений позивачем з її померлим чоловіком, тому посилання позивача на положення ст.ст. 625, 1052, 1049 ЦК України є неправомірним і безпідставним.

Чинним ЦК України визначено, що відсотки, неустойки, пеня тощо, компенсуються спадкоємцями, якщо вони виникли за життя покійного (спадкодавця) та були нараховані за його життя, оформлені у спосіб, формі та термін згідно чинного законодавства. Інші нараховані зобов'язання, фактично не пов'язані з особою позичальника (спадкодавця), не можуть бути пред'явлені до сплати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року, на яке посилається позивач, встановлено вартість успадкованого відповідачем майна у розмірі 1 214 000,00 грн. Цим же рішенням Апеляційного суду м. Києва постановлено стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в межах вартості спадкового майна - у сумі 1 214 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.1282 ЦК України, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Жодним законодавчим актом не передбачена відповідальність спадкоємця понад вартості успадкованого ним майна.

Крім того, відповідач просила врахувати, що 08.11.2013 р. постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2604/24484/12, виданого 07.10.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з неї заборгованості в сумі 1 215 2014, 00 грн. на користь ОСОБА_1, яке не закінчене і триває.

Вислухавши пояснення представника позивача, надані ним у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи і надані ними докази у сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року, - 30.09.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як позичальником, був укладений договір позики, за якими позивач передав позичальнику грошові кошти в сумі 2 352 000,00 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 294 000,00 доларам США.

Відповідно до п.п. 3, 6 договору позики, позика була надана на три місяці і позичальник був зобов'язаний повернути позивачу кошти в гривнях в сумі еквівалентній 311 640,00 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємицею за заповітом померлого є відповідач ОСОБА_2, яка звернулась до нотаріальної кантори з заявою про прийняття спадщини.

Вартість успадкованого ОСОБА_2 майна складає 1214000, 00 грн.

Враховуючи вимогу закону щодо відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця лише в межах вартості спадкового майна, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Берестова Ірина Олександрівна про стягнення боргу був задоволений, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в сумі 1 214 000,00 грн. (а.с. 18-21).

З наявних у справі доказів убачається, що 07.10.2013 року позивачем одержано виконавчий лист № 2604/24484/12, постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 08.11.2013 року з виконання вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження , яке не є закінченим.

Аналізуючи доводи позивача про наявність чи відсутність правових підстав для стягнення інфляційного збільшення боргу з відповідача, 3% річних та процентів, передбачених договором позики зі спадкоємця, суд враховує наступні положення цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обов'язок задоволення вимоги кредитора є відповідальністю спадкоємця, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань і формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування зазначених у вказаній статті сум тісно орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, і вимога ч. 1 ст. 1282 ЦК України обмежує відповідальність спадкоємця вартістю успадкованого ним майна.

Як роз'яснено, крім того, в п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Оскільки між сторонами відсутні договірні зобов'язання, мають місце правовідносини щодо виконання рішення суду в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», нараховані позивачем проценти за договором позики і інфляційні витрати фактично не пов'язані з особою позичальника, не нараховані за його життя, тому не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями боржника, тому правових підстав для застосування до відповідача, як до спадкоємця померлого, положень ст. ст. 625, 1052, 1049 ЦК України суд не убачає.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 625, 992, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за використання коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів після проголошення в судовому засіданні.

СУДДЯ: