Справа №359/2041/16-ц
Провадження №2/359/1046/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представників відповідача Пшечука О.В., Передереєва В.Г.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товарис-тва комерційного банку «Приватбанк» про стягнення сум, що належали при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

встановив:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовував його тим, що з 28 грудня 2015 року він проходив стажування в ПАТ КБ «Приватбанк». 11 січня 2016 року відповідач уклав з ОСОБА_1 договір доручення, за яким позивач зобов'язався виконувати роботу з повернення проблемної заборгова-ності, а ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався оплачувати винагороду за виконану роботу. 8 лютого 2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ КБ «Приватбанк» на посаду спеціаліста з безпеки кредитних операцій. Однак в той день він захворів та не вийшов на роботу. В період часу з 8 лютого 2016 року до 23 лютого 2016 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності. 16 лютого 2016 року він був звільнений з роботи. Відповідач не провів розрахунок з ОСОБА_1 Тому позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» суми, що належали при звільненні, в розмірі 12231 гривні 12 копійок та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 неодноразово збільшував розмір позовних вимог: просить стягнути з відповідача допомогу по тимчасовій непрацездатнос-ті та середній заробіток за час затримки розрахунку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представники відповідача Пшечук О.В. та Передереєв В.Г. не визнають позов та за-перечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що позивач проходив стажування в підрозділах «Hard Collection» та «Legal Collec-tion». Стажування в цих підрозділах не оплачується. На підставі договору доручення ОСОБА_1 була нарахована винагорода в розмірі 720 гривень. Крім того, йому була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 103 гривень 65 копійок. Загальний розмір грошових коштів, нарахованих позивачу, склала 823 гривні 65 копійок. З цих грошових коштів був утриманий військовий збір в розмірі 12 гривень 35 копійок, податок на прибуток фізичних осіб в розмірі 148 гривень 26 копійок та міжрахункові ви-плати в розмірі 80 гривень 43 копійок. Після цього ОСОБА_1 були виплачені гро-шові кошти в розмірі 582 гривень 61 копійки. Позивач жодного дня не виходив на робо-ту. Підстави для того, щоб нараховувати та виплачувати йому заробітну плату, відсутні. Крім того, він не пред'являв листок непрацездатності, тому у ПАТ КБ «Приватбанк» не виник обов'язок по сплаті йому допомоги по тимчасовій непрацездатності. Ці обставини свідчать про те, що відповідач своєчасно провів розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з роботи. Підстави для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відсутні. Тому представники відповідача Пшечук О.В. та Передереєв В.Г. просять суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові до-кази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що розпорядженням ПАТ КБ «Приватбанк» №Є.К2-КП-2015/1-127 45714 від 24 грудня 2015 року (а.с.55) позивач був прийнятий на стажування з 28 грудня 2015 року в підрозділах «Hard Collection» та «Legal Collection».

11 січня 2016 року відповідач уклав з ОСОБА_1 договір доручення №127004 61 (а.с.52-53), за яким позивач зобов'язався виконувати роботу з повернення проблемної заборгованості, а ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався оплачувати винагороду за викона-ну роботу.

Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» №Э.DN-КП-2016-6567161 від 5 лютого 2016 року (а.с.50) ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду спеціаліста з безпеки кредит-них операцій.

15 лютого 2016 року позивач подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням (а.с.56).

Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» №Э.К2-УВ-2016-6587213-п від 16 лютого 2016 року (а.с.51) ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звіль-нення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст.117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноважено-го ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, при відсутнос-ті спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити праців-никові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь праців-ника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається з копії наказу ПАТ КБ «Приватбанк» №СП-2015-6659737 від 23 квіт-ня 2015 року (а.с.59), стажування в підрозділах «Hard Collection» та «Legal Collection» не оплачується. Ця обставина свідчить про те, що у відповідача не виник обов'язок оплачу-вати ОСОБА_1 стажування за період часу з 28 грудня 2015 року до 11 січня 2016 року.

З роздруківки (а.с.105) вбачається, що на підставі договору доручення позивачу була нарахована винагорода в розмірі 720 гривень (600 + 120) за стягнення проблемної заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім того, з розрахункового листка (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 103 гривень 65 копійок. Загальний розмір грошових коштів, нарахованих пози-вачу, склала 823 гривні 65 копійок (720 + 103,65). З цих грошових коштів був утриманий військовий збір в розмірі 12 гривень 35 копійок, податок на прибуток фізичних осіб в розмірі 148 гривень 26 копійок та міжрахункові виплати в розмірі 80 гривень 43 копійок. З копії довідки №Е2Т1-R1HT-3JK0-TRP4 від 1 березня 2016 року (а.с.8) вбачається, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 були виплачені грошові кошти в розмірі 582 гривень 61 копійки (823,65 - 12,35 - 148,26 - 80,43). Ці обставини свідчать про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» виплатив позивачу всі грошові кошти, які належали йому на підставі дого-вору доручення.

З копії табелю обліку робочого часу за лютий 2016 року (а.с.63) вбачається, що ОСОБА_1 жодного дня не виходив на роботу. Підстави для нарахування та виплати йому заробітної плати відсутні.

З оригіналу листка непрацездатності серії АГУ №04057 (а.с.26) вбачається, що в період часу з 8 лютого 2016 року до 13 лютого 2016 року позивач перебував в стані тим-часової непрацездатності. Однак ОСОБА_1 не пред'явив його відповідачу для того, щоб йому була нарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності. Крім того, в ході розгляду цивільної справи суд роз'яснив позивачу право на вилучення оригі-налу листка непрацездатності з матеріалів цивільної справи та пред'явлення його ПАТ КБ «Приватбанк». Однак ОСОБА_1 категорично відмовився від вжиття цього захо-ду та наполягав на тому, щоб оригінал листка непрацездатності залишався в матеріалах цивільної справи. Ці обставини свідчать про те, що до пред'явлення відповідачу оригі-налу листа непрацездатності у ПАТ КБ «Приватбанк» не виникло обов'язку виплатити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності.

В матеріалах цивільної справи містяться довідки №17 від 8 лютого 2016 року (а.с.14) та №33 від 15 лютого 2016 року (а.с.15), які ОСОБА_1 подав відповідачу замість листків непрацездатності. Однак ці довідки не є підставою для виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності. Ця обставина свідчить про те, що вказані письмові докази є неналежними в розумінні ст.58 ЦПК України.

Як вбачається з ч.1 ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внас-лідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у роз-мірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Однак ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням. Пору-шення відповідачем законодавства про працю, колективного чи трудового договору не встановлено. Ці обставини свідчать про те, що у ПАТ КБ «Приватбанк» не виник обов'я-зок виплачувати позивачу вихідну допомогу.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд вважає, що підстави для стягнен-ня з відповідача на користь ОСОБА_1 сум, що належали при звільненні, та серед-нього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. У задоволенні позову в частині цих вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не порушив право позивача на оплату пра-ці. Крім того, ОСОБА_1 не подав жодного доказу на підтвердження того, що йому була заподіяна моральна шкода.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача моральної шкоди відсутні. У задоволенні позову в частині цієї вимоги належить відмовити також.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціо-нерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення сум, що належали при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди від-мовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шля-хом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець