АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/935/2016 Головуючий в 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що між ним та ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" було укладено договір строкового банківського вкладу № 260681644, за яким відповідач прийняв у нього грошові кошти у сумі 35 000 грн. на строк 91 день, зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 24% річних.

Вказав, що за весь період вкладу йому були нараховані проценти у розмірі 2071 грн. 23 коп., однак виплачені відсотки були лише у сумі 1625 грн. 73 коп., оскільки з нарахованої суми відсотків були утримані податки у розмірі 445 грн. 50 коп.

Зазначив, що вказаними незаконними діями відповідач завдав йому моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" незаконно, виконуючи роль податкового агента, утримав податок на доходи фізичних осіб з доходів позивача у вигляді процентів по депозитному договору № 260681644, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у сумі 445 грн. 50 коп. та моральну шкоду, яку він оцінює у 2 436 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що рішення не відповідає встановленим судом обставинам та вимогам закону.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Представник відповідача до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений 28.12.2015 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, приєднаним до справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

07 квітня 2015 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 260681644 (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.3. даного договору позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 35000 грн. на строк 91 день, тобто по 07 липня 2015 року, з нарахуванням і виплатою процентів за ставкою 24,00% річних.

Згідно з випискою Банку по операціям за період з 07.04.2015 року по 07.07.2015 року ОСОБА_1 були нараховані відсотки у розмірі 2071 грн. 23 коп., а виплачено було 1625 грн. 7 коп., оскільки з нарахованої суми відсотків були утримані податки у розмірі 445 грн. 50 коп. (а.с. 5).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставив перед судом питання про повернень незаконно утриманих банком коштів у розмірі 445 грн. 50 коп., як податку на доходи фізичних осі та військового збору з його доходів у вигляді процентів по депозитному договору № 26068164 оскільки у Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» за № 1588-VII від 04 липня 2014 року, відсутні норми щодо особливого порядку введення в дію нових податків, впроваджених цим Законом, тому на дату нарахування відповідачем та видачі позивачу коштів, не витримано термін, зазначений в ст. 4.1.9. Податкового Кодексу України, а тому відповідач в такому випадку при неоднозначному (множинне) трактуванні прав та обов'язки позивача як платника податків, повинен був керуватися ст.4.1.4. Зазначеного Кодексу.

Проте суд встановив , що такі вимоги позивача не ґрунтуються на нормах законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 Податкового Кодексу України податкове законодавство грунтується на такому принципі, як стабільність.

Пунктом 7.3 ст. 7 ПКУ визначений порядок внесення змін до Кодексу, який передбачає, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Законом України від 04.07.2014 №1588 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» внесено зміни до Кодексу в частині оподаткування процентів, які відповідно до п.п. 14.1. 268 п.14.1 ст. 14 ПКУ є пасивними доходами. 02 серпня 2014 року в офіційному друкованому виданні газеті «Голос України N 146» був опублікований Закон України № 1588 від 04.07.2014 року.

Відповідно до п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи (крім визначених у п.п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Кодексу).

Особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів, зокрема процентів, визначено п. 170.4 ст. 170 ПКУ.

Згідно з п.п. 170.4.1 ст. 170 ПКУ податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, застосовуючи ставку податку, визначену ст. 167 ПКУ.

Згідно з Законом України від 28.12.2014 №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, для пасивних доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок ставка податку до бази оподаткування з 01.01.2015 року застосовується у розмірі 20 відсотків.

Враховуючи, що з 02.08.2014 року доходи платника податку у вигляді процентів є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також враховуючи особливості нарахування (виплати) доходу у вигляді процентів, визначені Податковим кодексом України, ПАТ «ПУМБ», виконуючи обов'язки податкового агента при нарахуванні (виплаті) на користь позивача доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок, керуючись п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164, ст.167 та п. 170.4 ст. 170 ПКУ, правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, утримав податок на доходи фізичних осіб.

З 02.08.2014 року Банк, як податковий агент у своїй діяльності правомірно керувався положеннями Податкового кодексу, з урахуванням змін, внесених Законом України № 1588, та здійснив утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів позивача у вигляді процентів по депозитному договору № 260681644 у розмірі 445 грн. 50 коп.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2 436 грн., то суд встановив наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає зокрема у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи

Згідно роз'яснень у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Зі змісту ч. 1 ст. 611 ЦК України убачається, що відшкодування моральної шкоди можливе, лише у разі, якщо це передбачено умовами договору або законом.

У даному конкретному випадку умовами договору про банківський вклад не передбачено, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

Діючим законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.

Таким чином, за спірними правовідносинами у ОСОБА_1 не виникає права на відшкодування моральної шкоди.

Вищенаведені обставини справи які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та положенням матеріального закону, які вірно застосував суд.

Доводи позивача щодо ігнорування відповідачем підпункту 4.1.9. статті 4 Податкового кодексу України, яким встановлено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до висновків Конституційного суду України, викладених у рішенні у справі № 1-7/99 від 9 лютого 1999 року за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів): «дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Оскільки у перехідних та прикінцевих положеннях Закону України № 71-VIII відсутні будь-які посилання щодо введення окремих норм закону в дію після офіційного опублікування закону та набрання ним законної сили, вказаний закон є обов'язковим до застосування.

Суд правильно виходив з наявності колізії між нормами податкового законодавства, що не заперечується і позивачем по справі, проте відповідач позбавлений можливості довільного тлумачення норм права, оскільки, при наявності колізій, застосовується нормативно-правовий акт, виданий пізніше у часі, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Крім того, відповідно до положень статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній станом на 01.01.2015 року), до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67 1 цього Кодексу) належать зокрема: податок на доходи фізичних осіб від оподаткування пасивних доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, процентів на вклад (депозит) члена кредитної спілки у кредитній спілці, що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України та військовий збір, що сплачується (перераховується) згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. При цьому, якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин саме положення Закону України № 71-VIII,оскільки вони є чинними, не скасованими, та такими що кореспондуються з нормами бюджетного законодавства.

Апеляційна скарга містить посилання на ті ж самі доводи, що були викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції в рішенні дав належну правову оцінку, та дійшов до обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача щодо утримання податку з пасивних доходів позивача. При цьому суд правомірно врахував, що договір банківського вкладу позивач уклав після набрання чинності положеннями податкового та іншого законодавства, яким передбачений обов'язок банків утримувати податки з доходів за договорами банківських вкладів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: