Ухвала іменем україни
28 січня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксана Іванівна, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,-

в с т а н о в и в :

В липні 2013 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» звернувся до суду із позовом, вимоги якого збільшив в ході розгляду справи, просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстраційним № 1332; посилаючись на ст. ст. 387, 388 ЦК України, просив витребувати на користь позивача з володіння ОСОБА_5, вбудовані приміщення частини літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер 3921708, а також з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вбудовані приміщення, частини літ. «А» поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер 36233656, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв. м, шляхом передачі в натурі.

Позов мотивовано тим, що 07 липня 2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, керівником товариства ОСОБА_11 було відчужено ОСОБА_4 нерухоме майно - вбудовані приміщення магазину по АДРЕСА_1, яке належало товариству. Позивач вважав, що такий договір не відповідає волі сторони цього правочину та суперечить ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_11 не мала повноважень на укладення такого договору та діяла від імені товариства без необхідного обсягу дієздатності, з порушенням п. п. 8.10.2, 8.10.5 Статуту товариства, ст. 98 ЦК України.

Продаж нерухомого майна товариства міг здійснюватися тільки за рішенням загальних зборів учасників товариства. Рішення зборів учасників товариства, оформлене протоколом № 7 від 06 липня 2011 року, на підставі якого був укладений договір від 07 липня 2011 року, визнано недійсним у судовому порядку. ОСОБА_11, а в подальшому і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, укладаючи спірний та наступний правочини щодо нерухомого майна діяли за зловмисною домовленістю.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року, позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, укладений між ТОВ «Магазин «Взуття» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. недійсним з моменту його укладення. Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_5 нерухоме майно - вбудовані приміщення част. літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв. м реєстраційний номер - 3921708, за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, шляхом його передачі в натурі. Витребувано на користь ТОВ «Магазин «Взуття» з володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7 нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ. «А» 1-поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер - 36233656 за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв. м, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 шляхом його передачі в натурі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані заявником матеріали вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання договору купівлі - продажу, укладеного 07 липня 2011 року між ТОВ «Взуття» та ОСОБА_4 з моменту його укладення та витребував на користь позивача нерухоме майно, оскільки майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення зборів учасників товариства, оформленого протоколом №7 від 06 липня 2011 року, який в подальшому був скасований рішенням господарського суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею й він мав право витребувати його від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи ОСОБА_2 щодо незалучення останньої у якості співвідповідача у даній справі, оскільки згідно договорів оренди укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 №1 від 17 січня 2014 року та №1 від 17 грудня 2014 року, ОСОБА_5 передала останній в строкове платне володіння та користування належне їй на праві власності індивідуально визначене майно загальною площею 12 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. З матеріалів справи вбачається, що право власності ТОВ «Магазин «Взуття» щодо спірного майна не припинялося, а тому відповідач ОСОБА_5 не набула права власності на спірне майно та не могла вчиняти щодо нього будь які правочини, зокрема і укладення договорів оренди.

Суди правильно виходили з того, що на право власності ТОВ «Магазин «Взуття» на спірне майно не впливає та обставина, що таке майно було предметом договору оренди, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Відповідно до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України, незважаючи на добросовісність набувача, майно підлягає витребуванню в разі вибуття його поза волею власника.

Оскільки підстава вибуття майна з володіння позивача була оформлена протоколом № 7 від 06 червня 2011 року, який визнано недійсним, суди дійшли обґрунтованих висновків, що майно вибуло з володіння власника поза його волею і він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Крім того, згідно актів від 24 липня 2015 року про передачу стягувачу предметів зазначених у рішенні суду, складених головним державним виконавцем міського відділу виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_12 та постанови головного державного виконавця міського відділу виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_12 про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2015 року, рішення суду виконано та спірні приміщення вилучені з володіння ОСОБА_5 та передані ТОВ «Магазин «Взуття».

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксана Іванівна, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова