АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1355/16 Справа № 183/5950/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

19 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в особі структурного підрозділу Новомосковського управління по експлуатації газового господарства про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомовсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, доповнивши свої позовні вимоги, просила визнати незаконною заборгованість, нараховану відповідачем в сумі 1298,87 грн.; зобовязати відповідача анулювати зазначену заборгованість; стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн.; захистити її права споживача, усунувши їх порушення, шляхом зобовязання відповідача скасувати нараховану їй заборгованість в сумі 1298,87 грн.; визнати незаконним припинення газопостачання до її будинку; визнати незаконною відмову відповідача у відновленні газопостачання; відновити газопостачання до її будинку; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Новомовсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в особі його структурного підрозділу Новомосковського управління по експлуатації газового господарства про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії задоволені частково.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в особі його структурного підрозділу Новомосковського управління по експлуатації газового господарства щодо припинення газопостачання до будинку 16 по вул. М.Головка в м. Новомосковську Дніпропетровської області 09 вересня 2015 року протиправними.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.52-56).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити (а.с. 58-61).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання нарахування заборгованості незаконним, скасування нарахованої заборгованості, зобовязання зробити перерахунок та стягнення моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуємій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» в особі структурного підрозділу Новомосквоського УЕЕГ надає позивачу, житлово-комунальні послуги щодо постачання природного газу за місцем її проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору №3/2574 від 28 травня 2009 року. Позивач у вказаному будинку не зареєстрована.

13 липня 2015 року працівником відповідача на розрахунковій книжці позивача зроблено напис про наявність боргу за показниками на 08 липня 2015 року в розмірі 1298,87 грн.

04 серпня 2015 року позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила надати їй розрахунок заборгованості, том як вона не згодна з наявністю у неї заборгованості в розмірі 1298,87 грн.

Згідно акту № НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року було припинено газопостачання будинку 16 по вул. М.Головка в м. Новомосковськ Дніпропетровської області зв'язку із наявною заборгованістю у розмірі 1176,67 грн., яке було відновлено згідно акту № 32574 від 05 жовтня 2015 року.

Згідно ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання нарахування заборгованості незаконним, скасування нарахованої заборгованості, анулювання заборгованості та зобовязання зробити перерахунок, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем в цій частині обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, які вона вважає порушені відповідачем, передбачений ст. 16 ЦК України.

Щодо відмови у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд 1 інстанції виходи з того, що умовами договору, укладеного між сторонами, та ЗУ «Про захист прав споживачів», відшкодування моральної шкоди з підстав заявлених позивачкою не передбачено, а доказів щодо завдання відповідачем шкоди здоровю та життю позивачки, за що п.5 ч.1 ст.. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачені випадки відшкодування моральної шкоди, позивачкою не надано та судом не встановлено.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом 1 інстанції у задоволенні позовних вимог про визнання нарахування заборгованості незаконним, скасування нарахованої заборгованості, анулювання заборгованості та зобовязання зробити перерахунок, колегія судів до уваги не приймає, оскільки спосіб захисту, обраний позивачем в цій частині не передбачений законодавством України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції, визнавши дії відповідача протиправними, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яке на думку апелянта передбачено п. 6 Правил надання послуг з газопостачання, затверджених постановою НКРЄ №184 від 12.01.2015 р., згідно якого у разі безпідставного припинення газопостачання газопостачальне підприємство відшкодовує завдану споживачеві матеріальну або моральну шкоду за рішенням суду, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки дана постанова втратила чинність.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржує мій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомовсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року в оскаржуємій частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: