Справа № 226/3394/15-ц
Провадження № 2/226/66/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.

при секретарі - Альберті О.В., Пікало К.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

третіх осіб: ОСОБА_6, ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Приватне підприємство «ПЖФ Гарант-Сервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в обґрунтування якого вказала, що на підставі рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів м.Димитров від 04.04.1983р. № 14 ОСОБА_3 на сім'ю х 3-х осіб, до складу якої входили відповідачі та вона було видано ордер АДРЕСА_1. Основним наймачем зазначено квартири є ОСОБА_3, на нього відкритий особовий рахунок. Також у цій квартирі зареєстровані відповідачі, її донька ОСОБА_6 та її онук ОСОБА_7 2010р.н. Спільне життя з ОСОБА_3 у неї не склалося та рішенням Димитровського міського суду від 17.01.2012р. шлюб було розірвано. Фактично шлюбно-сімейні відносини припинені з 2007р., а починаючи з серпня 2010р. він не мешкає та з'являється у спірній квартирі добровільно за власним бажанням виселившись із займаного ним жилого приміщення. В свою чергу, ОСОБА_4 у червні 2014р., також як і його батько, добровільно за власним бажанням виселився із займаного ним жилого приміщення та з'являється у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області. Всі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, змушена виконувати тільки вона, що підтверджується довідками про відсутність заборгованості з оплати комунальних послуг. Єдиним джерелом її існування є пенсія з інвалідності І-ї групи. Через скрутне матеріальне становище, у неї виникла необхідність оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Для призначення субсидії УСЗН м.Димитров вимагає від неї надання відомостей про доходи усіх повнолітніх осіб, зареєстрованих у жилому приміщенні. Виконати цю умову їй не до снаги, тому що відповідачі не підтримують з нею жодних стосунків і відомостей про їх джерела існування вона не має. Скористатися п.б) ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правом споживача на несплату вартості комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї, вона не має змоги через те, що не може надати документальне підтвердження фактичного місця перебування відповідачів, які до речі, їй невідомі. ОСОБА_3 не мешкає без поважних на то причин з серпня 2010р. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області, ОСОБА_4 не мешкає без поважних на то причин з червня 2014р. у зазначеній квартирі, що позбавляє відповідачів на користування спірним жилим приміщенням через відсутність у ньому понад встановлені законом строки. У зв'язку з вищевикладеним просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 5 років не мешкає у цій квартирі, ОСОБА_3 мешкає з іншою жінкою, зараз теж мешкає з нею. Платить за квартиру вона, відповідачі нічого не платять за квартиру, вона бажає зараз оформити субсидію. ОСОБА_3 пішов з квартири добровільно, тому що знайшов іншу жінку. До розірвання шлюбу ОСОБА_3 інколи навідувався у квартиру у її відсутність. Замок на вхідні двері у квартиру вона не міняла, ключі у відповідача від квартири залишилися. Замок на під'їзд поставили у 2012р., це електронний замок, вона ключу від електронного замку відповідачу не давала. Після розірвання шлюбу, відповідач вже взагалі не приходив у квартиру, забрав речі і все. Шлюб вони розірвали 17.01.2012р.

Представник позивача підтримала позовні вимоги позивача. та пояснила суду, що відповідач зазначав у заяві про розірвання шлюбу та у заяві про вселення, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2010р. відповідач сам добровільно виїхав з квартири. У позові про розірвання шлюбу, відповідач також зазначає, що мешкає за іншою адресою з іншою жінкою, сумісного господарства з позивачем не веде та бажає створити сім'ю з іншою жінкою.

Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що він пішов 5 років тому від позивача, тому що там не було можливості морально знаходитися. Позивач є віруючою людиною. Наприклад, якщо хтось що-небудь приносить їм, вона все хрестить. На всіх підвіконнях понаставлено велика кількість святих. Для нього, як чоловіка, який працює на шахті, на все це неможливо дивитися. Йому незрозуміло, за що він сплачує їй аліменти. Таких прикладів було достатньо. Коли він уходив з квартири, він то мав намір у ній мешкати, думав, що позивач набереться розуму. Він бачить кожен день позивача, оскільки знаходиться поряд у гаражі. Те, що він мешкав у іншої жінки, це було на протязі 5 років з 2010р. Він то приходив до цієї жінки, то уходив. Це відбувалося з однією жінкою за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області. Він взагалі з цією жінкою не бажав укладати шлюб. На теперішній час він також мешкає то з цією жінкою, то без неї. Він вперше прийшов до позивача через півроку після того, як від неї пішов. Ключі від квартири у нього є до цих пір. На під'їзд поставили електронний замок приблизно 2 роки тому, ключів від електронного замку у нього немає. У час, коли він не мешкає з жінкою за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області, то він мешкає у гаражі біля свого будинку. Він пішов з квартири без скандалу, він з позивачем не розмовляв. Позивач до нього не застосовувала насилля. Докази - це те, що він каже у суді. У спірній квартирі 2 кімнати, вони ізольовані. Після розірвання шлюбу, він не звертався про встановлення порядку користування квартирою, особові рахунки не розділяли. У період з серпня 2010р. по теперішній час він з житлово-комунальних послуг нічого не оплачував, так як він сплачував позивачу аліменти. Зараз він морально готов все терпіти від позивача, готов її терпіти, це пов'язано з його віком. У даний час у спірній квартирі мешкає ще донька та онук. Онук є інвалідом дитинства. Він працює, у гаражі у нього є, де готувати їжу. У туалет він ходить, коли знаходиться на роботі, там же миється. Син, тобто інший відповідач, виїхав у Росію. Він не згоден з тим, що позивач потребує постійного стороннього догляду: вона їздить всюди, сама скупляється у магазині, все робить сама та не тягне на 1 групу. Він не є фахівцем-медиком. На даний час у нього немає рішення суду, що довідка МСЕК щодо встановлення позивачу 1-ї групи інвалідності, недійсна.

Представник відповідача підтримав доводи відповідача та пояснив, що доказів неповажності не проживання у спірній квартирі не надано.

Третя особа, ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс», надала заяву про розгляд справи без їх участі, рішення винести на розсуд суду.

Третя особа, ОСОБА_6, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 4 на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів м.Димитров від 04.04.1983р., ОСОБА_3, який має склад сім'ї: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_4 - син, надана квартира за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області (а.с.9).

За адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області зареєстровані: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_3 - колишній чоловік позивача, ОСОБА_4 - син позивача, ОСОБА_6 - донька позивача, ОСОБА_7 2010р.н. - онук позивача (а.с.10-12, 25).

Згідно Акту про не проживання від 02.11.2015р., ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області, але не мешкає за зазначеною адресою з серпня 2010р. (а.с.34).

Згідно Акту про не проживання від 17.09.2015р., ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області, але не мешкає за зазначеною адресою з червня 2014р. (а.с.8).

Згідно довідок КП «СЄЗ», «Димитровтепломережа», КП «Компанія «Вода Донбасу», заборгованості з житлово-комунальних послуг, які надаються цими підприємствами станом на 01.09.2015р. немає (а.с.14, 16, 17).

Позивач є інвалідом І групи із загального захворювання безстроково з 01.01.2012р., потребує постійного стороннього догляду (а.с.19).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.01.2012р., шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано (а.с.24).

За змістом позовної заяви про розірвання шлюбу від 22.12.2011р., ОСОБА_3 зазначив, що з серпня 2010р. до цього часу (більше одного року, тобто протягом тривалого часу) мешкає за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області, окремо від ОСОБА_1, разом з іншою жінкою, з якою вони вирішили зареєструвати законний шлюб. Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13.02.2009р., він виплачує аліменти ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу). З наданням строку на примирення він не згоден, бо з врахуванням його віку, життєвого досвіду та почуттів, його рішення остаточне, зважене, він кохає іншу жінку та бажає створити з нею родину (а.с.70).

Згідно Акту про фактичне проживання людини без реєстрації від 21.01.2016р., ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області з серпня 2010р. по теперішній час (а.с.80).

Згідно Договору від 06.03.2012р., між ТОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_9 був укладений договір на встановлення домофонного обладнання за адресою: АДРЕСА_1. На кожну квартиру безоплатно надається 1 абонентський ключ. Вартість додаткового абонентського ключа складає 20 грн. (а.с.82).

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що позивач та ОСОБА_3 розлучилися, він мешкає окремо. Вона сама у будинку АДРЕСА_1 мешкає з 1987р., мешкає зі сторонами по справі на одному майданчику. 5 років тому ОСОБА_3 виселився з квартири, він пішов добровільно. Син не мешкає у цій квартирі приблизно 2 роки, син виїхав за своїм бажанням разом зі своєю сім'єю у Росію, куди точно - не знає. ОСОБА_3 мешкає зі своєю новою дружиною. ОСОБА_9 - їх сусідка, мешканці довірили їй встановити електронний замок на під'їзд, це було у 2012р. Сума платилася від квартири. Вона не була присутня при виселенні ОСОБА_3 Оскільки не було скандалів, лайок, тому вона вважає, що ОСОБА_3 пішов добровільно. Вона бувала у гостях у них приблизно 1 раз на місяць, при неї скандалів не було між ними. Після уходу ОСОБА_3 з цієї квартири, бувало зустрічала його у магазині, у дворі. Вона бачила, як ОСОБА_3 ходить під руку з іншою жінкою, їздять з разом з цією жінкою на машині. У ОСОБА_3 є гараж, позивач їм не користується. До розлучення у них була машина, але вона бачила ОСОБА_3 за кермом нового автомобіля, це не та машина, яка була у шлюбі з позивачем.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що ОСОБА_3 не мешкає у спірній квартирі 5 років, за сина - не знає скільки той не мешкає. ОСОБА_3 примусово не виселяли, він казав, що буде жити з коханою жінкою та пішов від позивача, це було 4-5 років тому. Це їй відомо від позивача. Це вона також чула й від інших людей. Вона бачила, як ОСОБА_3 заходив до АДРЕСА_2, це було 2 роки тому. У сторін по справі є гараж на подвір'ї будинків. Вона бачила, що у гаражі подружжя ОСОБА_3 стоїть машина. Є сарай який стоїть окремо від гаражу. Також бачила, що до нього приходила у гараж його жінка. Що ОСОБА_3 там живе, такого сказати не може.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона працює майстром у ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» з вересня 2011р. За весь час роботи, скільки вона не була у будинку АДРЕСА_1, позивач мешкає там одна. Вона складала акти про не проживання чоловіка та сина позивача за участю сусідів. Щодо заяв від відповідачів про їх відсутність з поважних причин за адресою проживання позивача, нічого не знає. Вона складала Акт про фактичне проживання відповідача ОСОБА_3, із застереженням, що влітку, коли ОСОБА_3 посвариться з новою дружиною, то він мешкає у гаражі. Але сказати так, що живе у гаражі - це не так. Мешканка АДРЕСА_1, з якою мешкає ОСОБА_3 - жінка зі слів сусідів скандальна. Сусіди сказали, їм там мешкати, тому підписувати ще один акт, вони не будуть. При складанні акту про не проживання відповідачів, вона квартиру не відвідувала та з позивачем не бесідувала для неупередженості. Вона не питала, чому ОСОБА_3 пішов з квартири, чула від сусідів 39 будинку, що ОСОБА_3 розірвали шлюб.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що зі сторонами по справі знайомий приблизно 30 років. У гостях у них не бував, коли тільки попросять щось зробити. ОСОБА_3 мешкає у сараї, там є ліжко, він ОСОБА_3 провів світло, у гаражі є пральна машинка, електрична піч, холодильник. Він запитав, чому той не йде до позивача, ОСОБА_3 сказав, що посварився. Там він мешкає 5 років точно. Відповідач сказав, що пішов від дружини, тому що вона віруюча. А позивач казала, що відповідач брав її и трохи не скинув з балкону, тобто це їх сім'я, кожен каже своє. Було таке, що їх сусідці розбили скло у машині, виїжджала міліція і ОСОБА_3 на той час мешкав у гаражі, це було зафіксовано. Гараж у них вже 5-6 років, розташований навпроти АДРЕСА_1. Сарай придбали раніше гаражу, сарай знаходиться поруч через гараж. Сарай металевий, ОСОБА_3 його утеплив. Вільного доступу до сараю нема. Електроенергію він дав ОСОБА_3 зі свого гаражу. У нього самого електроенергія підведена з підвалу будинку. Воду ОСОБА_3 бере з церкви з колодязя. Під кожним гаражем є колодязні люки, куди зливає воду відповідач - не знає. Сам він, коли в запої - то спить у голуб'ятні, коли не в запої - спить вдома. Відповідач там мешкає, він це бачить, бачив, як ОСОБА_3 робив лопату гаражі.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За змістом ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як зазначив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, причиною не проживання його у квартирі є те, що позивач є віруючою людиною, все хрестить, що їм приносять у квартиру, на підвіконнях стоять святі.

Суд наголошує, що відповідно до ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Тому суд не вбачає неправомірної поведінки позивача щодо хрещення та розташування святих на підвіконні.

Також не ґрунтуються на законі доводи відповідача ОСОБА_3, як на поважній причин його не проживання у спірній квартирі щодо незгоди з тим, що позивач є інвалідом І-ї групи. Крім того, суду не надані докази відмови ТОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» щодо надання відповідачу ОСОБА_3, при здійсненні відповідної оплати, абонентського ключу від під'їзду.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, а саме з Акту про фактичне проживання людини без реєстрації від 21.01.2016р., змісту позовної заяви про розірвання шлюбу від 22.12.2011р. та пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відповідач ОСОБА_3 мешкає з іншою жінкою за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області.

При цьому, як пояснює й сам відповідач ОСОБА_3, він дійсно мешкає з цією жінкою за адресою: АДРЕСА_2, м.Димитров Донецької області, але коли з нею посвариться, то мешкає у гаражі, це відбувається й по сьогоднішній день.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що відповідач ОСОБА_3 мешкає у гаражі, при цьому на питання чому відповідач не бажає йти до позивача, той відповів, що вони посварилися.

Таким чином, суд не вбачає жодних поважних причин не проживання відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.64, 71, 72 ЖК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Приватне підприємство «ПЖФ Гарант-Сервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та визнання наймачем, задовольнити.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, м.Димитров Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін