Справа № 132/2570/15-ц Провадження № 22-ц/772/465/2016Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 27 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що 20 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей на суму 50 000 грн.

На підтвердження отримання коштів ОСОБА_4 надав розписку, згідно з якою зобов'язався повернути отримані кошти ОСОБА_2 у строк до 20 грудня 2013 року.

Не маючи змоги погасити заборгованість за договором позики від 20 грудня 2011 року та в підтвердження намірів повернення заборгованості відповідач передав ОСОБА_2 автомобіль марки «Opel Vectra», 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2. У разі невиконання взятих на себе зобов'язань за договором, зобов'язався до 31 грудня 2014 року переоформити на позивача вказаний автомобіль, який на момент передачі грошових коштів перебував у власності відповідача. Відповідач борг не повернув, автомобіль не переоформив, весь цей час позивач користувався цим транспортним засобом і вважає його своїм майном.

Однак, позивачеві стало відомо, що на даний транспортний засіб накладено арешт відділом державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області.

В зв'язку з тим, що позивач вважає, що автомобіль марки «Opel Vectra» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, належить йому, а не боржникові ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на даний автомобіль.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності автомобіль марки «Opel Vectra» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 500 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та ГУ ДФС, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є законним набувачем права власності на автомобіль, оскільки між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач передав у володіння позивачеві транспортний засіб. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Також суд першої інстанції виходив з того, що право власності фактично перейшло до позивача на підставі усного договору, а відповідач отримав кошти за майно.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких міркувань.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

До таких самих по суті висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, установивши, що договір купівлі-продажу між сторонами в письмовій формі не укладався, автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_3, суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з позивача необхідно стягнути на користь прокуратури Вінницької області судовий збір в розмірі 550 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Вінницької області 550 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ М.В. Іванюк

/підпис/ О.Ю. Береговий

Згідно з оригіналом: О.С. Панасюк