У х в а л а

іменем україни

01 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про повернення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь грошові кошти, належні йому на підставі судових рішень, а саме:

рішення апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Актив-Банк» на його користь грошові кошти у розмірі 20 186 доларів 41 центів США та 2 656 грн 88 коп.;

рішення апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» на його користь грошові кошти у розмірі 561 доларів 53 центів США та 14 447 грн 41 коп.;

рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» на його користь грошові кошти у розмірі 211 доларів 07 центів США;

рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»» на його користь грошові кошти у розмірі 1 270 доларів 25 центів США.

рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» на його користь грошові кошти у розмірі 329 доларів 71 центів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що на підставі вищевказаних рішень, видано виконавчі листи, проте у зв'язку із введенням в установах вищевказаних банків тимчасової адміністрації та початком процедури ліквідації, виконавчі провадження за вказаними виконавчими листами закінчені, а вищевказані рішення не виконані.

Звертав увагу на те, що Уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію вищевказаних банків-боржників, приєднано належні йому грошові кошти до ліквідаційної маси банків, що ліквідуються, чим порушено його права.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що посилання позивача на те, що відповідач набув його грошові кошти без достатній правових підстав та у спосіб, що суперечить цивільному законодавству є необґрунтованими, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, при цьому правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ст. 1212 ЦК України, при цьому суди звертали увагу на те, що зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-122цс14, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами стосується вимог щодо грошових коштів, які не повернуті неплатоспроможними банками боржниками, стосовного яких здійснюється процедура виведення їх з ринку.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська