Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 326/1973/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
Провадження № 22-ц/778/67/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа МКП «Основаніє» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 29 липня 2013 року було залито її квартиру відповідачкою, яка мешкає в квартирі № 49 цього будинку. В результаті залиття квартири їй причинена матеріальна шкода в сумі 21091,65 грн. і моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 гр. ОСОБА_7 просить стягнути на її користь 26 091,56 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року відмолено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду цим вимогам не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи власником квартири 45 в багатоповерховому будинку № 6 по вул. Мікояна в місті Запоріжжі є позивач ОСОБА_5

Користувачем квартири 49 в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище над квартирою позивачки, за словами ОСОБА_6, після смерті власника свого прадіда за заповітом є відповідачка, яка до цього часу своє право власності на вказане майно не зареєструвала, однак є зареєстрованою за вказаною адресою.

29 липня 2013 року внаслідок розєднання пральної машини з трубопроводом холодного водозабезпечення в квартирі АДРЕСА_2 відбулося залиття квартири поверхом нижче, про що було складено акт житлового органу комісією з трьох осіб про залиття квартири, в якій мешкає позивач, та зафіксовано залиття квартири, а саме потік води з підвісної стелі в ванній кімнаті, а також сліди підтоплення в коридорі (а.с.14).

Відповідно до акту повторного огляду від 8 серпня 2014 року складеного тим же житловим органом, яким окрім іншого уточнена дата затоплення, за наслідками вказаного підтоплення паркетна підлога в коридорі має сліди здуття та деформації (а.с. 21).

Відповідно до листа за підписом Начальника Шевченківського територіального відділення по управлінню житловим фондом МКП «Основаніє» ОСОБА_8 дійсно 29.07.2013 року сталося залиття квартири АДРЕСА_3 внаслідок розєднання гнучкої підводки до пральної машини в квартирі АДРЕСА_4. В цей же день працівниками відділення по управлінню житловим фондом було складено акт про залиття вищезазначеної квартири, однак внаслідок технічної описки працівниками, що склали акт, було помилково зазначено іншу дату складання акту, а саме замість 29.07.2013 року помилково вказано 07.08.2013 року. Фактичне залиття квартири АДРЕСА_3 сталось 29.07.2013 року. Факт залиття мешканцями квартири АДРЕСА_4 підтверджується актом повторного обстеження від 08.08.2014 року (а.с. 107).

За останнім кошторисом складеним ОСОБА_9, який відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрований як фізична особа-підприємець з видами діяльності: монтаж водопровідних мереж, штукатурні роботи, покриття підлоги та облицювання стін, інші роботи з завершення будівництва (а.с. 17), вартість відновленого ремонту підлогового покриття в результаті затоплення що сталось 29.07.2013 року квартири АДРЕСА_3 складає 21091 грн (а.с. 111 )

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Висновок суду про те, що вказані акти є неналежними доказами є невірними, оскільки помилка усунена тим же органом що її і допустив щодо дати складання акту, складання повторного акту через рік не спростовує як факт самого залиття так і встановленої там причини, а саме затоплення з квартири, якою користується відповідач.

Висновки суду щодо того, що підприємець ОСОБА_9 не бачив коридор та не наділений правами експерта не спростовує надані розрахунки необхідних робіт та їх вартості для відновлювального ремонту. Окрім цього вказаний розрахунок є письмовим доказом який відповідач не спростував.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особо, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктним зобов'язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Таким чином у даній справі лише позивач надав відповідні докази щодо наявного факту завдання йому шкоди відповідачем, що вже вказує на презумпцію вини відповідача, однак останній в розріз вимог ч. 2 ст.1166 ЦК України не надав жодних доказів на спростування вказаного факту, чим не довів, що шкоду завдано не з його вини. Встановлену в актах причину залиття не спростував іншими доказами. Розрахунок завданої шкоди відповідачем не спростовано і свого розрахунку не надано. Жодних клопотань з цього приводу відповідачем не заявлено. Позиція відповідача, як і до речі мотиви суду в оскаржуваному рішення, полягали лише в критичній оцінці доказів які надав позивач а не в наданні і оцінці доказів з боку відповідача.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про винність відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди унаслідок затоплення квартири позивача, а відповідно і обовязку відповідача відшкодувати таку шкоду, колегія суддів, відповідно до виниклих правовідносин у даній справі та приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України встановивши наявність прямого причинного звязку поміж недбалими (неправомірними) діями відповідача, чи осіб проживаючих в його квартирі і як наслідок, заподіянню душевних страждань та незручностей позивачу у звязку з пошкодженням майна, нервових переживань, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, та виходячи з засад розумності і справедливості визначає розмір у відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди у сумі 1000 грн..

Задовольняючи таким чином позовні вимоги колегія суддів, керуючись вимогами ст. 88 ЦПК України вважає необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на сплату судового збору по даній справі у загальній сумі 870 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 21091 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 870 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: