08.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/6128/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №205/6128/15-ц
Пров.№2/205/891/16
08 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федченко В.М.,
при секретарях Король Т.А., Бунакової С.О.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
18 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія» про стягнення з відповідачів на її користь матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.
Захисник позивачки також вказав на те, що неодноразово звертався до обох відповідачів листами та вимогами про виконання своїх обовязків, а саме: 20.03.2015 р., 31.03.2015р., 02.04.2015р., 08.04.2015р., 15.04.2015р., 30.04.2015р., 07.07.2015р., 10.07.2015р., 17.07.2015р., складав заяви, скарги, претензій, досудові вимоги, але відповідач-1 взагалі не відповідала на листування, суму збитків не сплатила, а відповідач-2 суму виплати страхового відшкодування визнав, але впродовж з дати дорожньо-транспортної пригоди по кінець жовтня 2015 р. не сплатив її потерпілій, у звязку з чим остання понесла збитки. Позивачка несла певні витрати на листування та відправку кореспонденції, змушена була звертатися за послугами до адвоката, з яким уклала відповідний договір, зверталася до служби таксі для перевезення її та членів її родини, сплачувала на охоронюваній цілодобовій стоянці простой свого пошкодженого транспортного засобу, що все разом негативно вплинуло на стан її здоровя, самопочуття, що відповідно викликало занепокоєння родини та близьких, які допомагали та підтримували позивачку впродовж всього цього часу, сподіваючись на порозуміння між сторонами, яке виявилося марним. Крім того, позивачка працює курєром у ТОВ «Сі Ес Інвестментс» і її приватний транспорт був невідємною частиною її роботи, що підтверджується листом від 03.082015, №0308-15. Наслідки даної події призвели до проб лематизації її життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності, комфортні та звичні умови пересування, постійні сварки з чоловіком у звязку з витрачанням коштів на третіх осіб замість придбання їжі, одягу та необхідних товарів народного вжитку, що потребує сьогодення. На тривалий період часу суттєво змінився спосіб життя, зявилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов пересування та існування. Були порушенні актуальні життєві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізації, що все разом завдало значних моральних страждань їй та її родині.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.
Вислухавши доводи та пояснення захисника позивачки, дослідивши матеріали справи в їх совокупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2015 року по адміністративній справі № 199/2335/15-п (3/199/937/15) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення на користь держави у розмірі 425 гривень. Вина відповідача доведена, а постанова суду вступило в законну силу (том 1, а.с.17, 18, 45).
18 березня 2015 р. о 8-10 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. К.Лібкнехта та вул. Українська автомобіль ОСОБА_2 «Кіа Венга», державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження у вигляді передній бампер, права фара, переднє праве крило, передні праві двері, диск, покришка, скло дверей, переднє праве дзеркало, амортизатор, інше, що підтверджується ремонтною калькуляцією № 26-03-15Р, виданої автотоварознавцем усім сторонам по справі (том 1, а.с.22-25, 41-43) .
17.04.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підтвердження якого було видано поліс АІ/1570712, терміном дії з 17.04.2014 р. до 16.04.2015р. (включно), де застрахованим транспортним засобом є ОСОБА_4, номерний знак НОМЕР_1, що належить страхувальнику ОСОБА_3 (том 1, а.с.196).
Згідно до відповіді начальника управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області № 157оц від 22.09.2015 р. з додатками реєстраційних карток ТЗ на імя захисника позивачки транспортний засіб ОСОБА_4, номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО №254487 (том 1, а.с.151-154, 186-189).
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тобто зазначеною постановою суду була прямо встановлена винність відповідача-1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, причинний звязок між порушенням правил дорожнього руху і як наслідок цього, зіткненням із автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків.
Відповідно до ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч.ч.1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Змістом ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування власників транспортних засобів», передбачено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Як вбачається зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність особи ОСОБА_3, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія», останній відповідно до статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна була своєчасно відшкодувати їх у межах встановлених лімітів в строки протягом 15 днів з дня узгодження страховиком розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Таке твердження суду кореспондується також з приписами ст.611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно ст. 11, 509 ЦК України та п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» виникло зобовязання сплатити на користь позивачки суму страхового відшкодування, починаючи з дня отримання ним Заяви від 20 березня 2015 р. про виплату страхового відшкодування, оскільки позивачка надала усю інформацією про ДТП та потерпілу. Згідно до ст. 251 ЦКУ, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно до ст. 253 ЦКУ, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.37.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожний прострочений день виплати страхового відшкодування з вини МТСБУ або страховика особі, що має право на отримання таких відшкодувань, має платитися пеня у розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня. ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» у встановлений строк свого обовязку по перерахуванню коштів не виконало.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1ст.12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Стаття 84 ЦПК України зазначає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.
У відповідності зіст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, з урахуванням вимог розумності і справедливості, ступеня вини особи, що завдала шкоду. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана із розміром цього відшкодування.
На підставіст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від її вини.
Суд також встановив, що позивачка неодноразово попереджала обох відповідачів, що нею буде поданий позов та нараховані ті збитки, які вона понесла захищаючи своє порушене право, стягнуто суми моральної шкоди. Тож у суду не виникає питання щодо застосування превентивних заходів до відповідачів для стягнення солідарно сум моральної шкоди, якої позивачка зазнала впродовж розгляду справи в суді та в страхової компанії, листування з відповідачами, що забрала багато її робочого часу, негативно вплинуло на стан її здоровя, самопочуття, що відповідно викликало занепокоєння родини та близьких, які допомагали та підтримували позивачку впродовж всього цього часу, сподіваючись на порозуміння між сторонами, яке виявилося марним.
Стаття 1187 ЦК України зазначає, що «джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого». Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода спричинена майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її спричинила, якщо вона не доведе, що шкода спричинена не за її вини. Статею 23 ЦКУ зазначено, що «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У своїй Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95р., Пленум ВСУ встановив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 20 Пленум ВСУ вказав, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Тож стягнення такої суми відповідає дійсним обставинам справи, глибині та періоду страждань, та ґрунтується на засадах розумності та справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи, листування з відповідачами свідчить про їх стійке ухилення від виконання своїх зобовязань і про зухвалу відмові останніх відшкодувати шкоду, яку зазнала позивачка і її родина, яка тривала через байдужість та бездіяльність відповідачів компенсувати причинені збитки, а тому суд приходить до висновку в правомірності у стягненні позивачці її витрат на листування з відповідачами у розмірі 310,39 гривень .
Судом оглянуто та підтверджено з наданих матеріалів, що транспортний засіб позивачки починаючи з 18 березня 2015 року по кінець жовтня 2015 року простоював на охоронюваній стоянці на Станції Технічного Обслуговування «Авто Майстер» і за весь час позивачка сплачувала суму у розмірі 15 гривень щоденно, яка враховує в себе цілодобовий простій ТЗ під наглядом та відео спостереженням на охоронюваній цілодобовій площадці СТО у внутрішньому критому дворі під навісом на вул. Артема, 55 у м. Дніпропетровську. Це підтверджується на сторінці № 6 Звіту товарознавця №31-03-15-1З від 18.03.2015 р., який завершив складання свого Звіту 07 квітня 2015 року і який в Описовій частині Звіту при огляді автомобіля 31.03.-01.04.2015р.р. у присутності позивачки та відповідача-1 зазначив місце стоянки автотранспорту позивачки за адресою: вул. Артема, 55 у м. Дніпропетровську, а також наданими квитанціями та документами про сплату. Суд доходить до висновку, що якби обидва відповідачі виконали свій обовязок та сплатили своєчасно суми збитків відразу, таких витрат позивачка не зазнала б, а тому її збитки є компенсацією, яка знаходиться в причинно-слідчому звязку від бездіяльності відповідачів та повинно бути стягнуто солідарно з них обох у сумі 2025,00 гривень.
06 жовтня 2015 року судом було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладений арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_3 в межах суми заявленого позову, а саме: транспортний засіб «ОСОБА_4 Туксон» (HYUNDAI TUCSON), державний номер НОМЕР_4, дата реєстрації 27.08.2015, свідоцтво СХТ379084, 2008 року випуску, VIN KMHJN81VP9U939335, зареєстрований за ОСОБА_3 згідно до технічного паспорту САТ 495199, та транспортний засіб «Хюндай Соната» (HYUNDAI SONATA), державний номер НОМЕР_5, дата реєстрації 30.11.2012, свідоцтво САО254487, 2008 року випуску, VIN Y6LET41AP9L003836, зареєстрований за ОСОБА_3 згідно до довідки-рахунок ДПІ885291 від 30.11.2012, накладений арешт на транспортний засіб, що належить ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія», а саме: транспортний засіб «Шкода Октавіа» (SKODA OCTAVIA A5), державний номер AA1823ЛН, дата реєстрації 30.07.2013, свідоцтво САТ023213, 2010 року випуску, VIN TMBCA41Z0BB151877, зареєстрований за ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія» згідно до дублікату свідоцтва ААС815106, накладений арешт на грошові кошти в межах суми заявленого позову, які знаходяться на рахунках, відкритих приватним акціонерним товариством «Українська-охоронна страхова компанія» (том 1, а.с.171-174).
Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з кожного з відповідачів: ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1025,69 грн. за подання позовної заяви майнового характеру, 200 грн. за подання позову про стягнення моральної шкоди та суми 243,60 грн. за сплату забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.526, 546 ч.1, 610, 611, 623, 1166, 1187 ч.2 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 130, 208, 209, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, суд
Стягнути з обох відповідачів ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» солідарно сплачений ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1025,69 грн. за подання позовної заяви майнового характеру, 200 грн. за подання позову про стягнення моральної шкоди та суми 243,60 грн. за сплату забезпечення позову.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Суддя Федченко В.М.