АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1846/16 Справа № 206/2396/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Осіян О.М.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Самарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, за яким просила суд визнати шлюб, укладений між її братом ОСОБА_5 та відповідачем, 14 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції по актовому запису № 252 недійсним з моменту його укладання, тобто з 14.08.2009 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її рідний брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 при трагічних обставинах. 14 серпня 2009 року між її братом та відповідачкою був укладений шлюб. Цей шлюб фіктивний, оскільки її брат не мав на меті створення сім'ї, а воля його брата на укладання шлюбу не була вільною, оскільки він не мав на це наміри, про це не розповідав, і як вона дізналась пізніше, уклав він його в стані алкогольного сп'яніння, що дає підстави визнати його недійсним. Вважає що має право на звернення до суду, оскільки є особою, право якої порушено в результаті укладання такого шлюбу, бо вона є першою рідною людиною для померлого, по-друге: спадкоємицею та співволодільцем будинку по АДРЕСА_1, щодо користування та володіння яким між нею та відповідачкою виникли суперечності. Також зазначає, що відповідачка уклала шлюб виключно з корисливою метою, а саме заволодіння домоволодінням у якому проживав її брат. Спільного господарство вони не вели. Дуже часто вони розпивали спільно спритні напої і це єдине, що їх об'єднувало. Її брат в останній час страждав на алкоголізм, постійно зловживав спритними напоями, та з відповідачкою не яких стосунків не мав, а отже він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час укладання шлюбу. В зв'язку з чим просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року ухвалено: у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сестрою - ОСОБА_5. 08 липня 2009 року зі спільною заявою до Самарського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про реєстрацію шлюбу, яка була підписана даними особами та в якій також зазначено, що від медичного огляду відмовляються, перешкод до укладення шлюбу у них не має. Виявляючи взаємну згоду на вступ до шлюбу, просили зареєструвати його в установленому законодавством порядку. 08.07.2009 року зі спільною заявою до Самарського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та просили збільшити місячний строк реєстрації шлюбу з 10.08.2009 року на 14.08.2009 року у зв'язку з сімейними обставинами. 14 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №252, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. За життя ОСОБА_5 належали 13/32 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Будучи дружиною покійного ОСОБА_4 стала спадкоємицею його майна та звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті. Позивачу ОСОБА_2 також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 13/32 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2014 року, яке набрало законної сили позивач ОСОБА_2 була вселена до будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що заява на реєстрацію шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була подана 08 липня 2009 року, шлюб зареєстровано 14 серпня 2009 року, тобто у осіб, укладаючих шлюб, було достатньо часу для прийняття зваженого рішення щодо реєстрації шлюбу та його правових наслідків. Твердження свідків сторони позивача та її представника з приводу знаходження ОСОБА_5 в стані алкогольного сп'яніння в момент реєстрації шлюбу, як основного чинника його реєстрації носить сумнівний характер, зважаючи на те, що намір створити сім'ю не було вирішено за короткий проміжок часу, сторонами по справі не ставилося питання щодо недієздатності, хвороби померлого та інших чинників, які можуть вплинути на недійсність шлюбу. З вимогою про визнання шлюбу недійсним позивач звернулася лише після смерті брата ОСОБА_5, в той час, як про укладання шлюбу між останнім та відповідачкою ОСОБА_4 було відомо, про що вона зазначила у позові. Як було повідомлено представником Самарського відділу РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засіданні та в письмових поясненнях, при реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була висловлена спільна згода на реєстрацію шлюбу, зазначені особи ознайомлювалися з правовими наслідками шлюбу. Реєстрацію шлюбу, якщо одна із сторін знаходиться у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння не допускається у відповідності до чинного законодавства України. Крім того, із заявами про розірвання шлюбу, як за спільною заявою або одного з подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не зверталися, що підтверджується сторонами по справі та показами свідків. За життя ОСОБА_5 питання про визнання шлюбу недійсним через його фіктивність не ставив, відповідних розпоряджень на вчинення таких дій від його імені не надавав. Позивачем та її представником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності наміру покійного ОСОБА_5 створити сім'ю з відповідачем ОСОБА_4, а також перебування останнім в момент реєстрації шлюбу в стані алкогольного сп'яніння, внаслідок чого він не усвідомлював повністю значення своїх дій або не міг керувати ними. Врахувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли у сторін щодо визнання недійсним шлюбу.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2009 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції по актовому запису № 252 (а.с.7). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Вказані особи перебували у зареєстрованому шлюбі 5 років. Після реєстрації шлюбу відповідач вселилася та була зареєстрована в належній на праві власності частині будинку її чоловікові (а.с.18) по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 19.11.2009 року (а.с.14) та цей факт встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 02.02.2015 року (а.с.10). Позивач є рідною сестрою ОСОБА_5 У разі визнання недійсним шлюбу вона є спадкоємицею після його смерті.

Відповідно до частини 1,2 статті 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до роз'яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", п.13 - за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ст. 27 СК України).

Згідно з ч.2 ст. 28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу (ст. 34 СК України).

Відповідно до ст. 29 СК України орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Доводи позивача про те, що шлюб між вказаними особами є фіктивним, оскільки її брат ОСОБА_5 не мав на меті створення сім'ї, а воля її брата на укладання шлюбу не була вільною, оскільки він не мав на це наміри, - є недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували відсутність створення сім'ї між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення шлюбу. Дослідженими доказами у справі судом першої інстанції встановлено, що волевиявлення зазначених осіб на укладення шлюбу мало місце.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час укладання шлюбу внаслідок зловживання спиртними напоями, - також є недоведеними, оскільки вказана особа не знаходилась на обліку у нарколога з цього приводу; доказів того, що вказана особа зареєструвала шлюб будучи в алкогольному сп'янінні спростовується показами представника РАЦСу про те, що шлюб не може бути зареєстрований, якщо особи знаходяться в стані сп'яніння. Інших доказів того, що ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час укладання шлюбу, матеріали справи не містять.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не довела свої позовні вимоги, а відтак правових підстав для задоволення позову не має.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи представника апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що відмітка в заяві про реєстрацію шлюбу щодо відмови від проходження медобстеження осіб, які подали таку заяву відділу РАЦС, викликає сумнів в тому, що ці особи не були в стані алкогольного сп'яніння, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а саме: довідкою РАЦС № 1998/108-29 від 05.11.2015 року (а.с.79), п.8 розділу 2 «Правил державної реєстрації актів громадського стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5; крім того, заява про реєстрацію шлюбу подана 08 липня 2009 року (а.с.91), а шлюб, який позивач просить визнати недійсним, зареєстровано 14 серпня 2009 року.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді О.М. Осіян

З.М. Пономарь