Справа № 636 / 5260 / 15-ц
2 / 636 / 278 / 2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі : головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вчервні 2005 року вона дізналася про продаж квартири АДРЕСА_1 та домовилась з власником квартири про її купівлю. Зазначена квартира належить відповідачу по справі, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Сіухіним І.І., реєстраційний номер договору № 757.

Домовившись з відповідачем про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, позивач сплатила йому 5000,00 грн., що становить повну вартість квартири та підтверджується розпискою від 01.08.2005 року. З вересня 2005 року за домовленістю з відповідачем вона вселилась до вищевказаної квартири.

ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання нотаріально посвідчити укладений з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу та оформити всі необхідні документи для продажу квартири, але в подальшому від нотаріального посвідчення договору відмовився посилаючись на обмаль часу, грошей та відсутністю всіх необхідних документів для оформлення угоди у нотаріуса.

Позивач уже більше як 10 років, фактично проживає, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, ніхто крім неї не здійснює витрати по утриманню квартири , не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги.

Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутністю (а.с. 25).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації (а.с. 24).

Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, з вересня 2005 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом затвердженим начальником КП «Малинівка» (а.с. 7).

Власником вказаної квартири є ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03 травня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу (а.с. 6).

До теперішнього часу правочин купівлі-продажу укладений між позивачем та відповідачем (розписка а.с. 5) у відповідності до чинного законодавства не оформлений, ОСОБА_1 усіма можливими засобами намагалася відшукати ОСОБА_2, однак його місце знаходження їй не відомо.

Згідно відомостей отриманих від відділу АДБ ГУДМС України в Харківській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с. 23).

Таким чином, уже більше як 10 років позивач фактично продовжує користуватися квартирою, обслуговує її, здійснює поточний ремонт, добросовісно, відкрито та безперервно володіє даним нерухомим майном.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2001 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи, що позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, відкрито, безперервно здійснює обслуговування квартири, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на квартиру, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 325, 328, 344 ЦК України; ст.ст. 6, 10, 11, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с. Лаптівка, Ракитянського району Білгородської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -