Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1870/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 46 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Микитюк О.Ю.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування 66/100ід.ч. будинку №9 по вул.Раскової в м. Бердичеві. Зазначав, що відповідачка зареєстрована в належному йому на праві власності будинку, проте не проживає без поважних причин більше року. В серпні 2015р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування 44/100ід.ч. спірного будинку. Вона не проживає без поважних причин більше року.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2015р. позов ОСОБА_1 і ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування буд.№ 9 по вул. Раскової в м. Бердичеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та зупинити провадження у справі до вирішення цивільної справи, якою вирішується питання поділу майна подружжя.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. Власником 56/100ід.ч. цього домоволодіння є її колишній свекор ОСОБА_1, 44/100ід.ч. колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вона розірвала шлюб у 2008р.

Поставивши питання про скасування судового рішення та зупинення провадження у справі, ОСОБА_2 послалась на те, що у провадженні Бердичівського міськрайсуду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до неї про визнання права власності на частину нежитлового приміщення та зустрічним позовом про розділ майна : автомобілів, причепів, двох квартир, стягнення грошової компенсації за ? від 44/100ід.ч. спірного будинковолодіння.

Згідно з п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Відповідно до положень ст.ст.303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

У розумінні змісту наведених положень зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, можливе лише до закінчення розгляду цієї справи по суті, тобто до ухвалення судом першої інстанції рішення про вирішення спору.

Розгляд справи, що переглядається, судом першої інстанції завершено і по суті заявленого позову ухвалено судове рішення.

У зв'язку з наведеним, зупинення апеляційним судом провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України виходить за межі повноважень, визначених ст.ст.303,304 ЦПК.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки ОСОБА_2 не ставить питання про визнання за нею права власності на частину спірного житла, а просить стягнути на її користь грошову компенсацію, підстави зупиняти провадження у справі до вирішення вказаної цивільної справи Бердичевським міськрайсудом відсутні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення можуть і не бути поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ст.311 ЦК України. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.317,319,391 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 19.05.2009р. придбала житловий будинок №12 у м. Бердичеві. Тому є безпідставним її посилання на те, що у неї немає власного житла. Посилання на те, що у придбаному нею будинку проживає її 22-річний син (один), не може бути підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 із питанням про вселення у спірне житло або усунення перешкод у його користуванні після розлучення у 2008р. ні до правоохоронних органів, ні у судовому порядку не зверталась. У судовому засіданні вона пояснила, що ключі від спірного житла у неї були, проте вона віддала їх дітям.

Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: