Справа № 344/6128/14-ц
Провадження № 2/344/280/15
У Х В А Л А

22 січня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мистецького об`єднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада про скасування наказу про звільнення, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати на день розрахунку, індексацію заробітної плати, компенсацію моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

за ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14/12/2015 р. справу направлено до місцевого суду для ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що в резолютивній частині судового рішення зобов`язано відповідача виплатити середній заробіток, але не вказано суму відшкодування середнього заробітку. В ст. 297 ЦПК України вказано, що при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Належним чином повідомлені про судове засідання сторони спору повторно не з`явились в судове засідання.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_2 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Сторони належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі, отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у сторін було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування їх заперечення щодо додаткового рішення.

Судом встановлено наступні обставини.

В позовній заяві позивач просив суд про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середній заробіток за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку (за період з 01/12/2006 р. по даний час) у розмірі 107184 гривень; зобов`язати відповідача здійснити індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплати по даний час, стягнути моральну шкоду в сумі 30000 гривень.

29/10/2014 р. позивач подав заяву про зміну позову, в якій розмістив два прохання: про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середній заробіток за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку за період з 01/12/2006 р. по даний час у сумі 107184 гривень; про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середній заробіток за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку за період з 01/12/2006 р. по даний час і до моменту ухвалення судового рішення.

Таким чином в прохальній частині позовної заяви позивачем викладено два прохання аналогічного змісту, перше, з яких містить зазначення на суму 107184 гривень, а останнє прохання не містить такої суми, при цьому останнє прохання доповнено словами «…до моменту ухвалення рішення суду».

Отже другим проханням про зобов`язання відповідача позивач остаточно просив суд про зобов`язання відповідача сплатити грошові кошти за період з 01/12/2006 р. до моменту ухвалення рішення суду, та не просив про стягнення 107184 гривень, а просив про стягнення більшої суми, розрахунок якої суду не подали.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Також відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

09/09/2014 р. ухвалено рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Мистецького об`єднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада про скасування наказу про звільнення, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати на день розрахунку, індексацію заробітної плати, компенсацію моральної шкоди, яким позов задоволено частково та зобов'язано Мистецьке об'єднання «Елегія» виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримання у виплаті нарахованої та невиплаченої заробітної плати до 09/09/2015 р. та здійснити індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати; стягнуто з Мистецького об'єднання «Елегія» на користь позивача 700 гривень моральної шкоди; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Мистецького об'єднання «Елегія», що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21 () на користь держави судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням позивача, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Так позивач просив суд не про стягнення грошових коштів на основі його розрахунку, оскільки будь-якого розрахунку позивач суду не надав, а просив суд про ухвалення рішення зобов`язального характеру, щодо зобов`язання відповідача здійснити дії, що прямо передбачено в ст. 117 КЗпП України.

В свою чергу прохальна частина позову не може бути викладена у спосіб пропозиції для суду щодо самостійного обчислення судом грошових сум, на які може претендувати позивач, оскільки такі дії є порушенням принципу диспозитивності та змагальності цивільних процесуальних відносин. При цьому предмет спору, який і складає матеріально-правова вимога, звернена до суду визначається виключно позивачем на його власний розсуд.

Позовна заява містить два альтернативні прохання щодо вирішення спору, що законом не гарантовано позивачу.

Разом з цим судом вказано в якій частині позов задоволено на основі прохання позивача та правового регулювання спірних відносин, а в іншій частині позову судом відмовлено.

Тому не може бути ухвалено будь-якого додаткового рішення, оскільки невирішених прохань позивача не залишилось.

Отже судом розглянуто та вирішено спір виключно в межах прохань позивача, звернених до суду та викладених ним особисто в його письмовій заяві. В резолютивній частині судового рішення повністю вирішено усі прохання, про які в позові просив позивач.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є порушення позивачем принципу диспозитивності.

В справі Європейського суду з прав людини «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I вказано, що саме національні суди повинні володіють компетенцією тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

повернути справу до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвалу не може бути оскаржено окремо від рішення суду.

Головуючий суддя С.О. Бородовський