Справа № 456/4873/15-ц
Провадження № 2/456/478/2016
РІШЕННЯ

іменем України

25 січня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 53057,30 грн. та 400 грн. судових витрат за надання юридичної допомоги.

В обґрунтування покликався на те, що 20.08.2011р. відповідач позичив у нього 3390 грн., 390 доларів США (в перерахунку 4875 грн.) і 195 євро (в перерахунку 3276 грн.). Згодом - 20.09.2011р. відповідач дозичив ще 800 грн., про що написав розписку на копії свого паспорта. Всього ОСОБА_2 позичив 12 341 грн. на три місяці і зобовязувався суму боргу повернути до 20.11.2011р. У зазначений термін борг не повернув, регулярно запевняв, що борг поверне, просив ще почекати. 12.08.2014р. він (ОСОБА_1М.) звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з врахування процентів в розмірі 53057,30 грн. Однак, 03.09.2014р. ОСОБА_2 написав нову розписку, в якій зобовязався сплатити борг в сумі 53057 грн. протягом наступних 15 місяців (по 3500 грн. в місяць), тому відповідно до поданої ним заяви залишив позов без розгляду. Оскільки ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобовязань, боргу не повернув, просив позов задовільнити та стягнути з відповідача 53057,30 грн.

В судовому засіданні позивач, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що 20.08.2011р. позичив у ОСОБА_1 300 доларів США, 100 євро та 600 грн. Через три місяці повернув позивачу 4000 грн., але жодних письмових доказів на підтвердження повернення коштів немає. Не заперечив того, що розписка від 20.08.2011р., яка написана на ксерокопії його паспорта, підписана ним. В іншій розписці від 03.09.2014р.частина тексту починаючи зі слів: «З моїх слів записано правильно … » написана ним власноручно та ним підписана. Цю розписку підписав під примусом позивача, який погрожував розправою йому та його сімї. Довести цього не може, оскільки з приводу погроз в правоохопронні органи не звертався.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З розписки від 20.08.2011р. вбачається, що ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір позики, згідно з яким позичив в останнього 3390 грн., 390 доларів США і 195 євро, які зобовязувався повернути не пізніше 20 листопада 2011р. У випадку неповернення боргу у визначений строк відповідач погодився «заплатити 10% указаної суми». Відповідач не заперечив того, що розписка від 20.08.2011р., оригінал якої суд оглянув у судовому засіданні, підписана ним.

Відповідач не виконав взятих на себе за договором позики зобовязань, що й спонукало позивача звернутися у 2014р. до суду з позовом про стягненя з ОСОБА_2 боргу за договором позики з врахуванням нарахованих відсотків в розмірі 53 057 грн. Під час розгляду даної справи ОСОБА_2, згідно з розпискою від 03.09.2014р., зобовязався сплатити борг в сумі 53 057 грн. протягом наступних 15 місяців (по 3500 грн. в місяць), тому позивач подав суду заяву про залишення позову без розгляду. На підставі поданої заяви суд ухвалою від 12.09.2014р. (справа № 456/3169/14-ц, провадження №2/456/1672/2015) залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 53 057,30 грн.

Оригінал розписки від 03.09.2014р., який знаходиться у позивача, оглянутий у судовому засіданні. Відповідач не заперечив того, що частинва тексту, а саме: «З моїх слів записано правильно і мною прочитано …. згідний виплатити всю суму за п'ятнадцять місяців, в чому і підписуюсь ОСОБА_2 (підпис)» написана ним власноручно. Інша частина тексту, в якій зазгачено, що ОСОБА_2 зобовязується сплатити борг в розмірі 53057 грн. за п'ятнадцять місяців (по 3500 грн. в місяць) написана позивачем.

Досліджуючи оригінал вказаної розписки суд вважає, що такою підтверджується укладення між сторонами договору позики. Так фраза : «З моїх слів записано правильно і мною прочитано …. згідний виплатити всю суму за п'ятнадцять місяців, в чому і підписуюсь ОСОБА_2 (підпис)» свідчить про те, що відповідачем отримано позику і таку він зобовязується повернути. Відсутність окремого твердження про отримання позики не свідчить про неотримання коштів відповідачем, оскільки сама розписка із зобовязанням повернути позику свідчить про її отримання, оскільки повернення чогось (певних речей) передбачає попередню дію отримання певної речі (суми коштів, тощо). Сума отриманих коштів, що необхідно повернути зазначена у цій же розписці, а саме 53 057 грн. Сам же ж відповідач власноручно вказано строк виконання зобовязання, а саме «протягом наступних 15 місяців », починаючи з дати написання розписки, тобто з 03.09.2014р.

З огляду на зазначене слід вважати доведеним, що вказаною вище розпискою підтверджується укладення між сторонами саме договору позики із умовами вказаними вище.

Відповідач вимог про визнання недійсним договору позики в тому числі і з підстав вчинення стосовно них насильства, погроз, вчинення такого під впливом обману, вчинення такого під впливом помилки чи з будь-яких інших підстав до позивача не предявляв та такий договір відповідно не визнавався недійсним з тих чи інших підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача 53057 грн. 30 коп. боргу за договором позики.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем у зв'язку із зверненням до суду та розглядом даної справи витрати, які становлять 400 грн., а також стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53057 (пятдесят три тисячі пятдесят сім) грн. 30 коп. боргу за договором позики та 400 (чотириста) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_3