29.01.2016 Провадження по справі № 2/380/28/16
Справа № 380/1798/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Кравець О.А.

при секретарі: Мідзяновській І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в своєму позові просить усунути відповідача від права на спадкування, посилаючись на те, що її цивільний чоловік ОСОБА_3, який був батьком відповідача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме на ? частину житлової квартири АДРЕСА_1 і Броварською районною нотаріальною конторою, Київської області була відкрита спадкова справа. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2010 році ОСОБА_3 переніс струс головного мозку, почав в наслідок цього постійно хворіти, був змушений звільнитись з роботи, оскільки не мав фізичної можливості працювати, внаслідок постійного головного болю та частого запаморочення. Позивач весь час проживання з ОСОБА_3 доглядала за ним, вони вели спільне господарство, придбали квартиру.

З своєю дочкою ще з 1990 - х років у ОСОБА_3 відносини погіршали, вона повністю перестала спілкуватись з ним. Коли ОСОБА_3 потрапив до лікарні в наслідок хвороби, то він зателефонував до відповідача, просив надати йому матеріальну допомогу на лікування, але вона в категоричній формі відмовила йому. Позивач також просила її допомоги доглядати за хворим батьком, який був в безпорадному стані, але вона перестала відповідати на дзвінки батька. Після смерті ОСОБА_3 позивач повністю понесла витрати на поховання, а відповідач лише приїхала на похорон та подала заяву про прийняття спадщини. Позивач вважає, відповідач під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість але свідомо ухилялась від надання спадкодавцеві будь - якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, тому вона повинна бути усунена від спадщини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, що діє на основі доручення ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, що діє на основі доручення ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. В своєму запереченні вказують, що ОСОБА_3, 1957 року народження, не мав похилого віку, постільки помер у віці 57 років. Не був в безпорадному стані при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають його життя, здоров'я та гідність, хоча мав спадкову хворобу. З батьком вона не могла спілкуватись, постільки позивач не давала йому телефону . Вона має п'ятеро дітей, які на момент 2010 - 2014 року були неповнолітніми, а саме: дочка ОСОБА_6, 1995 року народження, син ОСОБА_7, 1997 року народження, син ОСОБА_8, 2006 року народження, син ОСОБА_9, 2009 року народження, син ОСОБА_10, 2013 року народження. ЇЇ чоловік є інвалідом Ш групи загального захворювання, переніс в 2007 році операцію по протезуванню митрального клапану. Вона часто хворіла, в сім'ї було тяжке матеріальне становище, тому вона не мала матеріальної та фізичної змоги їздити до батька. З батьком вона спілкувалась тоді, коли він приїздив сам до своєї матері, а останній раз в 2013 році, він ремонтував будинок своєї матері, а потім вони бачились на її похоронах. Ніякої допомоги він у неї не просив. Враховуючи вище наведене, вважає, що в позові слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані.

Так в суді встановлено, що відповідач є дочкою ОСОБА_3, який їх залишив з матір'ю ще коли їй було 10 років, на її утримання він сплачував аліменти. ОСОБА_3 в 1988 році зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_1. Під час шлюбу, вони отримали згідно ордеру від 10.10.1996 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 40), яку згодом приватизували і яка, згідно витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно належала їм на прав спільної приватної власності, частка кожного із них становить по ?. ( а.с. 13 ). В 2010 році ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.03.2010 року по 18.03.2010 року в Броварській ЦРЛ з діагнозом струс головного мозку та ушиб м'яких тканин голови і виписаний в результаті лікування з поліпшенням, що підтверджено випискою із історії хвороби ( а.с. 6 ). Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду від 10 травня 2012 року ( а.с. 10 ) шлюб між ними був розірваний. В рішенні відмічено, що позивач вказувала, що ОСОБА_3 нехтує сімейними цінностями, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює. Після розірвання шлюбу, вони продовжували проживати в спільній квартирі і вели разом господарство. З дочкою батько спілкувався, коли приїздив до своєї матері в с. Денихіка, Тетіївського району, Київської області. Останній раз вони зустрічались на похоронах його матері в 2013 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер дома від кардіосклерозу атеросклеротичного з гіпертонією, що підтверджується довідкою та копією свідоцтва про його смерть ( а.с. 8,9 ). Похорони проводила за свій рахунок позивач ОСОБА_1 згідно довідки сільської ради с. Красилівка( а.с. 15 ), яка повідомила відповідача про смерть батька і остання була на похоронах, а потім звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Рішенням Броварського міськрайонного суду, Київської області від 15.09.2015 року ( а.с. 11-12 ) встановлено факт проживання однією сім'єю позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, без реєстрації шлюбу на день його смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, позивача визнано спадкоємцем четвертої черги, а відповідача - першої черги, а також нотаріусом роз'яснено право позивача звернутись в суд з заявою про усунення спадкоємця першої черги від спадкування за законом (а.с. 16).

Позивач 07.12.2015 року звернулась до суду з заявою про усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування, посилаючись на те, що ще в 2010 році ОСОБА_3 переніс струс головного мозку, почав в наслідок цього постійно хворіти, був змушений звільнитись з роботи, оскільки не мав фізичної можливості працювати, внаслідок постійного головного болю та частого запаморочення. Позивач весь час проживання з ОСОБА_3 доглядала за ним, витрачалась на ліки. Дочка ж повністю перестала спілкуватись з батьком. Коли ОСОБА_3 потрапив до лікарні в наслідок хвороби, то він зателефонував до відповідача, просив надати йому матеріальну допомогу на лікування, але вона в категоричній формі відмовила йому. Позивач також просила її допомоги доглядати за хворим батьком, який був в безпорадному стані , але вона перестала відповідати на дзвінки батька. Позивач також вважає, що відповідач під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість але свідомо ухилялась від надання спадкодавцеві будь - якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, тому вона повинна бути усунена від спадщини.

Із пояснень в суді відповідача встановлено, що ОСОБА_3 1957 року народження, не мав похилого віку, постільки помер у віці 57 років, не був в безпорадному стані при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають його життя, здоров'я та гідність, хоча мав спадкову хворобу. З батьком вона не могла спілкуватись, постільки позивач не давала йому телефону . Вона має п'ятеро дітей, які на момент 2010 - 2014 року були неповнолітніми, а саме дочка ОСОБА_6 1995 року, син ОСОБА_7 1997 року, син ОСОБА_8 2006 року, син ОСОБА_9 2009 року, син ОСОБА_10 2013 року народження, що підтверджується копіює посвідчення багатодітної матері та копіями свідоцтв про народження дітей ( а.с. 65, 70,73,74,75,76 ). ЇЇ чоловік є інвалідом Ш групи загального захворювання, переніс в 2007 році операцію по протезуванню митрального клапану ( а.с. 68,69 ), вона часто хворіє, що підтверджується виписками з історії хвороби ( а.с. 66-67 ). В сім'ї було тяжке матеріальне становище, тому вона не мала змоги їздити до батька. З батьком вона спілкувалась тоді, коли він приїздив сам до своєї матері, а останній раз в 2013 році, він ремонтував будинок своєї матері, а потім вони бачились на її похоронах. Він ніколи не просив у неї допомоги. Враховуючи вище наведене, вважає, що в позові слід відмовити.

Встановлені в суді факти об'єктивно підтверджуються зібраними по справі і дослідженими в суді доказами.

Так із пояснень в суді свідка ОСОБА_11 встановлено, що він добре знав ОСОБА_3, спілкувався з ним. Знає, що він багато пив, останні дні хворів, не знає чим. За дочку ніколи не говорив.

Із пояснень в суді свідка ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_3 ніде не працював, тому що хворів, багато пив. Останній раз бачила його в 2014 році. Вони проживали з ОСОБА_1 однією сім'єю з ним і в одній квартирі, вели спільно господарство, вона доглядала за ним. Вона як сестра їй допомагала. Дочка до ОСОБА_3 не приїздила.

Із пояснень в суді свідка ОСОБА_13 встановлено, що вона знала ОСОБА_3 і постійно його бачила. Квартиру отримала ОСОБА_1, як працююча в радгоспі. ОСОБА_3 дуже пив. Вона приходила до них додому, спілкувалась з ним. Він ніде не працював, говорив, що платить аліменти з пенсії по інвалідності. Нікого з його рідних, крім ОСОБА_1 вона не бачила.

Із пояснень в суді свідка ОСОБА_14 встановлено, що вона відповідача не знала раніше. Сім'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знає як односельців. ОСОБА_1 отримала квартиру від радгоспу і вона рахується її власником. Вона не бачила, щоб до ОСОБА_3 приїздили його родичі. Він останнім часом був дуже хворий, вона бачила, як він тяжко ходив по коридору будинку, в якому вони проживали. Знає, що коли останній хворів, то за ним доглядали ОСОБА_1., її сестра та мати.

Із пояснень в суді свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 встановлено, що дійсно ОСОБА_3 в 2013 році приїздив до своєї матері в с. Денихівка, Тетіївського району, Київської області, спілкувався з дочкою та був на похоронах своєї матері.

Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так у відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із з зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи, тому лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпораднім станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу полягає в умисних діях, чи бездіяльності особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того суд повинен з'ясувати чи дійсно спадкодавець потребував допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав відповідач матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу, про що говориться в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 19.03.2008 року.

Позивач в суді не довела, що спадкодавець через свій вік, тяжку хворобу чи каліцтво перебував у безпорадному стані. ОСОБА_3 помер у віці 57 років. За життя він зловживав спиртними напоями, в результаті чого в 2010 році впав та отримав струс мозку, лікувався стаціонарно і виписався з покращенням здоров'я. В 2012 році через зловживання спиртними напоями ОСОБА_3, який вів «аморальний спосіб життя та ніде не працював» вони розірвали по ініціативі позивача шлюб, але проживали однією сім'єю та вели спільне господарство по день його смерті. Ніяких інших доказів про його « тяжку» хворобу та каліцтво позивачем не наведено. Відсутні також докази того, що ОСОБА_3 з 2010 по 2014 рік перебував в безпорадному стані, і потребував сторонньої допомоги. Крім того таку допомогу він міг отримувати і отримував від позивача, з якою проживав одною сім'єю і вів спільне господарство навіть після розірвання шлюбу

В суді також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 спілкувалась з батьком по телефону , останній раз бачилась з ним в 2013 році, коли він допомагав своїй матері і був на її похоронах, але він допомоги ніякої не потребував. В гості до нього вона не їздила, тому, що не мала фізичної можливості : у неї в сім'ї на той час було п'ятеро неповнолітніх дітей: 1995,1997, 2006,2009 та 2013 року народження. На день смерті батька, її молодшому сину виповнилось один рік і три місяці. Її чоловікові зробили в 2007 році операцію на серці, він визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання, якому протипоказана тяжка фізична праця. Стан її здоров'я також не задовільний, вона часто хворіє, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, що вимагало від неї додаткових матеріальних витрат.

Керуючись ст.ст. 10,60,208,209,212-215,218,294 ЦПК України, ст. ст. 1224 ч. 5 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. А. Кравець