Номер справи 220/2084/15-ц
Номер провадження № 2/220/72/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Сєрбіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.09.2014 р. Квартира належала відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, відповідач був зареєстрований в зазначеній квартирі в до укладання договору зобов'язався знятися з реєстраційного обліку, проте до цього часу не зробив цього. Відповідач в квартирі не проживає, оплату комунальних послуг не здійснює, не є членом сім'ї власника квартири, тому просить усунути перешкоди в користуванні правом власності та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт не проживання відповідача у спірній квартирі протягом багатьох років та вивезення ним своїх речей, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.09.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області, реєстраційний номер 808, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Згідно листа Великоновосілківського РС ГУ ДМС України в Донецькій області № 37-125 від 16.12.2015 р. відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше двох років, подарував її позивачу, вивіз з квартири свої речі, квартирою не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

А тому власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

З огляду на викладене, позов про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею втирати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втирати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина