Справа № 567/1264/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Користівське» про скасування наказу про надання додаткової відпустки та зобов'язання видачі наказу про надання додаткової відпустки відповідно до поданої заяви, про зобов'язання надання відпустки, визнання наказів про накладення дисциплінарних стягнень незаконними та скасування їх, визнання незаконними та скасування наказу про скорочення штату та чисельності працівників,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом в суд та просить скасувати наказ директора товариства з обмеженою відповідальністю «Користівське» №18 від 01.12.2015 року «Про надання додаткової відпустки ОСОБА_4.» з 05 по 18 грудня 2015 року, мотивуючи свою заяву тим, що він 27.11.2015 року через поштове відділення направив відповідачу рекомендований лист із заявою про надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 днів з 01.12.2015 року по 14.12.2015 року, а тому рахував що він перебуває у відпустці з 01 грудня а не з 05 грудня 2015 року. З цих причин рахує незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності за не вихід на роботу в період з 01 по 04 грудня 2015 року та просить скасувати накази № 19 від 02.12.2015 року; № 20 від 03.12.2015 року; № 21 від 04.12.2015 року «Про дисциплінарне стягнення» у вигляді догани, мотивуючи тим, що рахував себе таким що перебуває у відпустці, а тому в ці дні на роботу не виходив.

Крім того, позивач просить визнати незаконним повідомлення його про скорочення штату працівників та наступне звільнення з роботи, яке для нього направив представник відповідача 03.12.2015 року та скасувати наказ № 17 від 01.12.2015 року «Про скорочення штату та чисельності працівників», в частині що стосується його особисто, мотивуючи свою заяву тим, що він, як учасник бойових дій, має перевагу перед іншими працівниками залишитися на займаній роботі.

При цьому позивач просить зобов'язати директора ТОВ «Користівське» надати йому з 15.12.2015 року щорічну відпустку за 2015 рік та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2008-2012 роки, 2014 та 2015 роки, мотивуючи тим, що відмовивши йому в задоволенні заяви керівництво відповідача порушило вимоги ст. ст. 2, 6, 10, 25 Закону України «Про відпустки».

Позивач також вважає, що своїми незаконними діями керівництво ТОВ «Користівське» призвело до завдання йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, погіршення його репутації, а тому просить на його користь стягнути 15000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному об'ємі та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що керівництво ТОВ «Користівське» діяло в рамках закону, будь-яких прав ОСОБА_4 не порушило. З цих причин рахує, що немає будь-яких законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Суд, заслухавши сторони по справі, свідка та вивчивши матеріали справи, рахує позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

П.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» гарантує використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 426-VIII від 14.05.2015р.).

Відтепер (а саме - з 06.06.2015р., коли Закон набрав чинності) учасники бойових дій та інваліди війни мають право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 14 календарних днів на рік.

Зазначену гарантію зафіксовано у ст. 77-2 Кодексу законів про працю України та у ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

Оплата відпусток здійснюється за рахунок коштів установ та організацій.

Додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних, а тому має такі правила її надання. Так, додаткова відпустка учасникам бойових дій та інвалідам війни надається:

а) понад щорічну основну та додаткові відпустки. Відповідно дні цієї відпустки не враховуються під час порівняння з установленою граничною тривалістю відпустки - 59 (69) календарних днів на рік (ч. 3 ст. 10 Закону про відпустки);

б) повної тривалості з розрахунку на календарний рік незалежно від кількості фактично відпрацьованого часу в році;

в) з урахуванням святкових та неробочих днів, визначених ст. 73 КЗпП. Тобто вони оплачуються та включаються в загальну тривалість відпустки, а не подовжують її.

Крім того, додаткову відпустку не можна перенести на інший період або подовжити в разі хвороби працівника; поділити на частини; замінити грошовою компенсацією.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.11.1997 року, ОСОБА_4 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З цих причин він 27.11.2015 року через поштове відділення направив відповідачу рекомендований лист із заявою про надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 14 днів з 01.12.2015 року по 14.12.2015 року.

Лист керівництвом був отриманий 30.11.2015 року.

Відповідно до наказу №18 від 1 грудня 2015 року, на виконання вимог ст.77-2 Кодексу Законів про працю України та ст. 16 Закону України «Про відпустки», для ОСОБА_4 надано з 5 по 18 грудня включно, як учаснику бойових дій, додаткову оплачувану відпустку тривалістю 14 календарних днів із збереженням заробітної плати.

Як пояснив представник відповідача, так як в той час за ці дні (1-4 грудня поточного 2015 року) потрібно було зробити певний об'єм роботи, котра входила в прямі обов'язки позивача, як різноробочого, то відпустку для ОСОБА_4 надали з 05.12.2015 року, а не з 01.12.2015 року.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 самовільно не вийшов на роботу та на вимогу виконавчого директора Полюховича В.В., з'явитися на своє робоче місце, не відреагував.

Сам позивач пояснив, що з наказом про відпустку він не ознайомлювався, а сам особисто вирішив, що так як написав заяву, то знаходиться у відпустці. Будь-яких пояснень з приводу своєї поведінки керівництву товариства не давав.

При такій ситуації суд приходить до висновку, що вважати себе таким, що отримав відпустку з 01.12.2015 року, ОСОБА_4 прав та підстав не мав, а тому обґрунтовано був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

6 листопада 2015 року були розроблені та затвердженні наказом директора ТОВ «Користівське» Правила внутрішнього розпорядку, з котрими ОСОБА_4 був ознайомлений під розписку.

Відповідно до п.3 вищезгаданих Правил трудового розпорядку - кожен працівник на протязі робочого дня повинен знаходитися на своєму робочому місці, залишати яке без дозволу директора або його заступників забороняється.

А при ознайомленні під розписку з переліком службових обов'язків різноробочого - ОСОБА_4 був ознайомлений з відповідальністю, яка наступає за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до п.4.1 Переліку службових обов'язків різноробочого - за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, невиконання або неналежне виконання службових обов'язків та вимог щодо охорони і техніки безпеки, різноробочий несе відповідальність у встановленому порядку у вигляді дисциплінарних стягнень, які накладаються уповноваженими особами.

Згідно наказів № 19 від 02.12.2015 року; № 20 від 03.12.2015 року; № 21 від 04.12. 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення», різноробочому ОСОБА_4 за порушення трудової дисципліни, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та невиконання службових обов'язків, які виразилися у неправомірній відсутності на робочому місці в період робочого часу, тривалістю більше трьох годин (відповідно 1,3,4 грудня 2015 року) без письмового дозволу керівництва, оголошено три догани.

Так як судом встановлено факт самовільного не виходу на роботу ОСОБА_4, без згоди адміністрації товариства, то накладення на нього дисциплінарного стягнення є законним та таким, що відповідає вимогам закону. Підстав для скасування цих наказів немає.

Той факт, що свідок ОСОБА_6 охарактеризував ОСОБА_4 як хорошого чоловіка, котрий виконував покладені на нього керівництвом підприємства завдання, не спростовують факту вчинення позивачем прогулів без поважних причин.

Як пояснив сам свідок ОСОБА_6, він в ТОВ «Користівське» не працює останні три роки, а висказав своє відношення до пересудів, які чув у маршрутному таксі під час поїздки на роботу.

3 грудня 2015 року ОСОБА_4 на ім'я директора ТОВ «Користівське» подав заяву з проханням надати йому відпустку з 15 грудня 2015 року в кількості 98 календарних днів, як учаснику бойових днів, по 14 днів за кожен рік включно: 2008-2012 роки, 2014-2015 роки, з виплатою грошових коштів.

При цьому він просив надати для нього щорічну відпустку в кількості 24 робочі дні за 2015 рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 р. № 426-VIII внесені зміни до КЗпП та Закону про відпустки.

Встановлено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік (ст. 77-2 КЗпП та ст. 16-2 Закону про відпустки).

Однак цей закон зворотної сили не має і стосується лише прав набутих після його вступу в законну силу (з 06.06.2015р.). При таких обставинах ОСОБА_4 не має права на додаткову відпустку терміном в 14 робочих днів із збереженням заробітної плати за період 2008-2012 роки, 2014 рік.

Що стосується такої відпустки за 2015 рік, то така була для нього надана наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Користівське» №18 від 01.12.2015 року «Про надання додаткової відпустки ОСОБА_4.» з 05 по 18 грудня 2015 року та яку він повністю використав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача про надання щорічної відпустки тривалістю 24 робочі дні за 2015 рік, судом встановлено наступні обставини.

На вищевказану заяву позивача, від імені директора ТОВ «Користівське» ОСОБА_4 7 та 21 грудня було направлено лист з вимогою приступити до роботи з 21 грудня 2015 року та роз'яснено відмову від надання оплачуваних додаткових відпусток терміном 14 робочих днів за 2008-2012 роки та 2014 рік.

Проте як пояснив представник відповідача, позивач на робоче місце не з'явився, про причини неявки адміністрацію товариства не повідомив.

ТОВ «Користівське» для суду надано довідку № 1/22/12/2015 від 22 грудня 2015 року про розрахунок кількості основних відпусток для ОСОБА_4, починаючи з першого поточного року, з 1 квітня 2008 року та по 2015 рік включно.

Із довідки вбачається, що щорічну відпустку терміном 24 робочих дні, позивач за період з якого наступає право на відпустку з 01.04.2014 року використав ще з 06.01.2014 року (наказ № 1 від 06.01.2014року), а за період з 01.04.2015 року використав з 01.12.2014 року ( наказ № 10 від 01.12.2014 року). Таким чином, в 2014 році позивач двічі перебував у чергових щорічних відпустках та відпустку за період роботи з 01.04. 2015 року використав наперед в грудні 2014 року.

До цієї довідки долучено заяви від імені ОСОБА_4 про надання йому відпусток, копій наказів про надання таких відпусток та видаткові касові ордери на виплату відпускних коштів для позивача по справі.

При таких обставинах його позовні вимоги в частині зобов'язання директора ТОВ «Користівське» надати йому з 15.12.2015 року щорічну відпустку за 2015 рік та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2008-2012 роки, 2014 та 2015 роки, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Водночас, позивач просить суд визнати незаконним повідомлення його про скорочення штату працівників та наступне звільнення з роботи, яке для нього направив представник відповідача 03.12.2015 року та скасування наказу № 17 від 01.12.2015 року «Про скорочення штату та чисельності працівників», в частині, що стосується його особисто, мотивуючи свою заяву тим, що він, як учасник бойових дій, має перевагу перед іншими працівниками залишитися на займаній посаді.

При цьому він стверджує, що дане повідомлення та наказ винесений з метою приниження його людської гідності та завдання йому моральних страждань.

Однак з такою позицією позивача суд не може погодитися з наступних підстав.

Директором ТОВ «Користівське» Зееба Елізабет Катаріною, у відповідності до вимог Статуту товариства, затверджено штатний розпис працівників ТОВ «Користівське» станом на 30.11.2015 року.

В зв'язку з чим, позивачу 03.12.2015 року, було направлено повідомлення про скорочення одиниці працівника - різноробочого та можливого звільнення його з роботи.

Процедура скорочення чисельності або штату працівників передбачає наступні етапи: 1) прийняття рішення про скорочення чисельності або штату працівників; 2) визначення працівників, які підлягають звільненню; 3)попередження працівників про наступне звільнення; 4) пропонування іншої роботи працівникам, які підлягають звільненню; 5) повідомлення державної служби зайнятості про заплановане й фактичне вивільнення працівників; 6)звільнення працівників.

Уповноважений орган управління товариством самостійно приймає рішення про скорочення штату або чисельності працівників. Законодавством не передбачено погодження цього рішення з профспілкою й не передбачена наявність будь-якого техніко-економічного обґрунтування рішення про скорочення штату. У випадку судового спору щодо незаконності звільнення у зв'язку зі скороченням штату суд не має права досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення. Рішення про скорочення чисельності або штату оформлюється, як правило, наказом по підприємству, до штатного розпису вносяться відповідні зміни.

На підставі змін, які передбачаються в штатному розписі, визначаються конкретні працівники, які підлягають звільненню. Працівники, із якими укладений трудовий контракт, теж можуть бути звільнені у зв'язку зі скороченням штату. При визначені працівників, які підлягають звільненню, необхідно враховувати переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам із більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці. Законодавством не передбачені критерії й порядок визначення робітників із більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці. Як такі критерії можна використовувати наступні показники: освіта; підвищення кваліфікації; виконання норм виробітку; наявність заохочень за успіхи в роботі й відсутність дисциплінарних стягнень. Дослідження кваліфікації працівників може бути оформлене довідкою в довільній формі.

При рівних умовах продуктивності праці й кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам які підпадають під визначення ст.42 КЗпП.

Крім того, при визначенні категорій працівників, які мають переважне право залишитися на роботі, необхідно враховувати норми інших законів, які надають соціальні гарантії працівникам, зокрема і п.13 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» де учасники бойових дій мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

ОСОБА_4 в судовому засіданні, на даному етапі розгляду справи, не ставить питання про те, що він має переважне право залишитися на посаді перед іншими двома працівниками та не мотивує це право.

Більш того представник відповідача пояснив, що процедура скорочення тільки почалася і не факт, що саме ОСОБА_4 попаде під категорію осіб, що підлягають скороченню.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Цей строк не підлягає продовженню при знаходженні працівника у відпустці або на період тимчасової непрацездатності.

Таким чином, на даному етапі (пройдено перших два етапи процедури скорочення), відповідач виконав вимоги, які покладені на нього законом, при додержанні процедури скорочення штатів працівників, а тому підстав для задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_4 не має.

Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 може займати будь-яку посаду, яка передбачена штатним розписом товариства, включаючи посаду директора та виконавчого директора, є надуманими та такими, що не відповідають вимогам закону, так як одночасно з попередженням про звільнення працівнику пропонується робота за відповідною професією, і тільки за відсутності такої роботи - інша робота, яка є на підприємстві. Тобто працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за його спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я. При цьому підприємство не зобов'язане пропонувати роботу більш високого рівня за спеціальністю або за посадою, можливість надання такої роботи визначається загальними правилами про комплектування кадрів, які діють на підприємстві. Працівнику пропонуються вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двохмісячного строку аж до фактичного звільнення. Порушення зазначеного порядку пропонування працівнику іншої роботи є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі в судовому порядку.

На сьогоднішній день двомісячний термін після попередження ОСОБА_4 про скорочення чисельності працівників, ще не сплив, а тому питання щодо можливих вакансій не закрите.

ОСОБА_4 на сьогодні рахується працівником ТОВ «Користівське» та не є звільненим.

Позивач заявив вимогу про відшкодування для нього відповідачем моральної шкоди в розмірі 15000 гривень, за спричинення моральних страждань та погіршення ділової репутації, як на його робочому місці так і в населеному пункті де він проживає.

Стаття 23. ЦК України визначає, що:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( в редакції Закону N 3261-IV від 22.12.2005р.).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, в судовому засіданні було встановлено, що позивач сам своєю неправомірною поведінкою на робочому місці, що виразилося в самовільному залишенні робочого місця та не реагування на законну вимогу керівництва повернутися на роботу, призвів до застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

При таких обставинах суд не находить в діях відповідача ознак спричинення моральної шкоди для позивача по справі.

Будь-яких доказів спричинення для нього моральної шкоди, позивач для суду не надав.

Суд рахує також нікчемними доводи позивача про те, що наказ про його відпустку та накази про оголошення догани підписані директором товариства ТОВ «Користівське» Зееба Елізабет Катаріною, котра в момент оголошення йому цих наказів перебувала за межами свого робочого місця, а тому не могла підписати такі накази.

Відповідно до наказу № 12 від 30 жовтня 2015 року - управління Товариством своєю безпосередньою діяльністю здійснювати Зеебою Елізабет Катаріною особисто на місці після повернення із закордоного відрядження з 23 листопада 2015 року, а на час відсутності покласти на виконавчого директора Полюховича В.В. та заступника директора Лесняка О.Ю.

Накази та розпорядження директора товариства у цей період засвідчувати факсимільним підписом Зееби Елізабет Катаріни та печаткою Товариства після погодження їх тексту засобами електронної пошти.

Відповідно до наказу № 22 від 16 грудня 2015 року «Про здійснення контролю над керівництвом Товариства» на виконання наказу №12 від 30 жовтня 2015 року, зазначено, що на період відсутності директора керівництво товариством здійснює виконавчий директор В. Полюхович та заступник директора О. Лесняк.

Накази по Товариству (від № 13-до № 21 включно), розпорядження, попередження, повідомлення і листи директора Товариства, видані ним дистанційно у період з 1 листопада по 15 грудня 2015 року і засвідчені факсимільним підписом Зееби Елізабет Катаріни та печаткою товариства після погодження їх тексту засобами електронної пошти- затвердити.

З урахуванням наведених норм та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 77-2, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст.16-2 ЗУ «Про відпустки» ст. ст. 15, 31, 60, 130, 209, 212-215, ЦПК України , суд

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Користівське» про скасування наказу №8 від 01.12.2015 року «Про надання додаткової відпустки» та зобов'язання видачі наказу про надання додаткової відпустки відповідно до поданої заяви, визнання наказів №19 від 02.12.2015 року та №20 від 03.12.2015 року, про накладення дисциплінарних стягнень незаконними та скасування їх, визнання незаконними та скасування наказу № 17 від 01.12.2015 року про скорочення штату та чисельності працівників разом із персональним повідомленням ОСОБА_4 про скорочення штату працівників, зобов'язання директора ТОВ «Користівське» надати з 15.12.2015 року для ОСОБА_4 щорічну відпустку за 2015 рік та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2008- 2012, 2014- 2015 роки та стягнення 15000 гривень моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуПоліщук Т.М.