№ 274/5348/15-ц
провадження № 2/0274/357/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.02.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треття особа: Бердичівська РС УДМС України в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрована вона, її дочка, внучка та колишній чоловік - відповідач у справі. Шлюб з ним розірвано 18.09.2007 року. Після розірвання шлюбу він виїхав проживати із даного будинку до своїх родичів у Чуднівський район, с. Красносілка, де проживає на даний час. Реєстрація відповідача позбавляє її можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухомість та призводить до необгрунтованих додаткових витрат, оскільки сума комунальних платежів визначається з урахуванням усіх осіб, зареєстрованих у будинку. Хоча всі витрати по утриманню будинку несе вона. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.
В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не надав.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування( а.с. 7).
У вищезазначеному будинку зареєстровані: вона, її донька - ОСОБА_3, внучка ОСОБА_4, та колишній чоловік позивачки- ОСОБА_2., що підтверджується довідкою МКВЖРЕП № 7(а.с.8).
Відповідач відсутній в даному будинку з 2007 року, що підтверджується актами ДП " Ваш Добробут" від 13.10.2010 року, від 13.11.2015 року( а.с. 10, 11).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена житла понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, за вказаною адресою не проживає з 2007 року, докази про наявність між ними будь яких домовленостей відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача на користь позивачки суд стягує судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки його понесення підтверджено документально(а.с. 2).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214 -215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловом приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.В. Замега