Справа № 581/2/16-ц
Провадження № 2/581/28/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області,

про визнання в порядку спадкування права власності на домоволодіння,

в с т а н о в и в :

05 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який обгрунтував такими обставинами. Після смерті батька ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, яку успадкувала його дружина ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 також померла.

ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після смерті матері за заповітом та отримав відповідні свідоцтва на земельні ділянки, площею 0,2745 га (для ведення особистого селянського господарства), та 0,0977 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку).

За відсутності державної реєстрації права власності на належний батьку, а потім успадкований матір'ю будинок по АДРЕСА_1, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, зокрема на житловий будинок літ.«А-І» з верандою літ. «а» та прибудовою літ. «б», літню кухню літ.«Б», сараї літ.«В», «Г», «Е», гараж літ. «Д», погріб літ. «п/г», вбиральню літ. «У», огорожі під №1, 2.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання ним позовних вимог. У матеріалах справи від відповідача мається заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника та про визнання позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 22 лютого 1956 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу мали дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_1, 1965 року наролження.

Згідно з довідкою Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 09 грудня 2015 року, рішенням загальних зборів бувшого колгоспу ім.Димитрова у 1950-х роках ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку.

Із довідки Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 09 грудня 2015 року та копій погосподарських книг за 1986-1990, 1991-1995 роки вбачається, що господарство ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 Сумської області увесь вказаний період відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був ОСОБА_2, у домоволодінні у період з 1985 року по 1993 рік проживали ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2, який до дня смерті проживав зі своєю дружиною по АДРЕСА_1 Сумської області разом (а.с.9, 12).

11 грудня 2008 року ОСОБА_3 заповіла усе своє майно ОСОБА_1 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 11 грудня 2008 року за №107.

30 листопада 2009 року ОСОБА_3 отримала державні акти на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0977 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2745 га, розташовані на території Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла (а.с.10).

02 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

16 липня 2015 року ОСОБА_4 у своїй адресованій державній нотарільній конторі заяві відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

08 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на земельні ділянки, площами: 0,0977 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,2745 га, - для ведення особистого селянського господарства, 2,6083 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 0,4600 га - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до виготовлених 28 травня 1990 року та 02 грудня 2015 року технічних паспортів, домоволодіння по АДРЕСА_1 Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І, загальною площею 63,8 кв.м, з яких житловою - 42,9 кв.м, з верандою літ. «а», літньої кухні літ.«Б», сараїв літ.«В», літ. «Г», літ.«Е», гаражу літ.«Д», погребу літ.«п/г», вбиральні літ. «У», огорожі №1, 2, інвентаризаційною вартістю 154828 грн. (а.с.21-25, 26).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише батьки позивача у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного).

Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому ОСОБА_2 домоволодіння відкрилась за часів дії ЦК УРСР, то спадкування вказаної частини відбулося за правилами цього кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3, ставши таким чином одноосібним власником домоволодіння, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщину за заповітом належним чином прийняв ОСОБА_1 вже за правилами ЦК України, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори (ст.ст.1269, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на зазначене майно, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ч. 3 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 49-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину.

За відсутності клопотання про повернення судового збору за результатами розгляду справи, це питання судом не вирішується, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.10, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок літ.«А-І, загальною площею 63,8 кв.м, житловою - 42,9 кв.м, з верандою літ. «а», літню кухню літ.«Б», сарай літ.«В», сарай літ.«Г», сарай літ.«Е», гараж літ.«Д», погріб літ.«п/г», вбиральню літ.«У», огорожу №1, 2 по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов