Справа № 127/2362/15-ц Провадження № 22-ц/772/1679/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарях: Кирилюк Л.М., Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_9 міської ради про зобовязання усунути перешкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_9 міської ради про зобовязання поновити планування приміщень.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником кімнати №29 в гуртожитку по вул. Лебединського,1 в м. Вінниці. Відповідачі по справі, які є власниками кімнат №27-28, 30 у зазначеному гуртожитку, самовільно здійснили перепланування місць загального користування, переобладнали їх під вузли особистого користування шляхом зведення перегородок та встановлення дверей, зокрема, приміщення двох коридорів та туалету. Позивач позбавлена можливості вільно зайти до власної кімнати, користуватися туалетом, коморою та умивальником. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду.

В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги та просила зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні власністю - кімнатою №29 гуртожитку по вул. Лебединського,1 в м. Вінниці та місцями загального користування гуртожитку по вул. Лебединського,1 в м. Вінниці шляхом знесення самочинного переобладнання (встановлених перестінків) в місцях загального користування, а саме, приміщеннях згідно плану №№30-5, 30-6, 30-1, 30-4 і демонтажу самочинно влаштованих дверних отворів між приміщеннями №11 та №14, а також №30-2 та №30-3 та привести вказані приміщення у первісний стан (до даних станом на 10.05.2002 року).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2015 року до участі в справі в якості відповідачів залучені інші співвласники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2016 року позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_7, ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_2 місцями загального користування гуртожитку по вул.Лебединського,1 в м. Вінниці шляхом знесення самочинно переобладнаних (встановлених) перестінків в місцях загального користування, а саме в приміщеннях, де створені приміщення 30-1 та 30-6, та привести їх до стану, відображеному в даних технічної інвентаризації станом на 10.05.2002 р. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 по 60 грн. 90 коп. судового збору та по 620 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат, ухваливши в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновки суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.09.2012 року серії САЕ № 726920, виданого виконкомом ОСОБА_9 міської ради на підставі рішення виконкому від 27.09.2012 року №2360, позивачу по справі, ОСОБА_2, належить кімната №29 площею 11,9 кв. м. у гуртожитку по вул. Лебединського,1 в м. Вінниці.

Суд першої інстанції також встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.05.2011 року серії САЕ №137068, виданого виконкомом ОСОБА_9 міської ради на підставі рішення виконкому від 12.05.2011 року №1147, відповідачам по справі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належать кімнати №№27,28 загальною площею 24,1 кв. м. в цьому ж гуртожитку, в тому числі 1-а кімната площею 12,0 кв. м., 2-а кімната площею 12,1 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.08.2011 року серії САЕ № 137472, виданого виконкомом ОСОБА_9 міської ради на підставі рішення виконкому від 18.08.2011 року №1979, відповідачам по справі, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить кімната №30 загальною площею 22,9 кв. м. в цьому ж гуртожитку, в тому числі 1-а кімната площею 8,9 кв. м., 2-а кімната площею 14,0 кв. м..

Кімнати приватизовані згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку». Сам же будинок залишений в статусі «гуртожиток» відповідно до рішення 5 сесії ОСОБА_9 міської ради 6 скликання від 01.03.2011 року №116.

Проведеною технічною інвентаризацію місць загального користування секції №6 (третій поверх) цього гуртожитку станом на 16.09.2015 року встановлено, що до кімнати №30 самочинно приєднані приміщення №№30-5, 30-6, 30-1, 30-4; самочинно переобладнані приміщення №№16, 19 та влаштовані дверні отвори між приміщеннями №11 та №14, а також між №30-2 та №30-3.

За даними інвентаризаційної справи №3667 остання інвентаризація місць загального користування цієї секції проводилася станом на 10.05.2002 року та при проведенні технічної інвентаризації у вересні 2015 року саме вказані дані стали базою для порівняння. За даними технічної інвентаризації станом на 10.05.2002 року вказані місця загального користування не мали перепланувань, приміщення під номером 13 (коридор) мало площу 19,2 кв.м. та приміщення під номером 19 (коридор) мало площу 7,2 кв.м. Внаслідок встановлення перегородок (перестінків): в приміщенні №13 створено нове приміщення №30-1 площею 7,2 кв.м., а в приміщенні №19 створено приміщення №30-6 площею 3,3 кв.м., які приєднані до кімнати №30. Самі ж приміщення, в яких встановлені перегородки, за даними технічної інвентаризації станом на 16.09.2015 року, змінили свою нумерацію.

Відповідно до акту від 11.11.2014 року, затвердженого директором ПП «Бокуд», комісія у складі майстрів ПП «Бокуд» встановила, що мешканці кімнат №23-28, 30 по вул. Лебединського, 1 у м. Вінниці самовільно здійснили перепланування місць загального користування, а саме: частини коридору, туалету, умивальника, кухні і комори та переробили під санвузли особистого користування.

Частково задовольняючи позовні вимоги та зобовязуючи ОСОБА_7, ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_2 місцями загального користування гуртожитку по вул.Лебединського,1 в м. Вінниці шляхом знесення самочинно переобладнаних (встановлених) перестінків в місцях загального користування, а саме в приміщеннях де створені приміщення №30-1 та №30-6 та приведення їх до стану, відображеному в даних технічної інвентаризації станом на 10.05.2002 рік, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самовільно, без дотримання вимог законодавства про отримання відповідних дозволів, встановили перестінки в коридорах, в результаті яких утворилися приміщення №30-1 та №30-6 в секції №6 (третій поверх) у гуртожитку по вул. Лебединського, 1 в м. Вінниці, що створює перешкоди позивачу в користуванні місцями загального користування гуртожитку.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення перестінків в приміщеннях №30-4 та №30-5 не доводиться жодним доказом, оскільки відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи вказані приміщення існували і на момент інвентаризації 10.05.2002 року та мали №16 (кладова) та №17 (кладова), та на момент інвентаризації 16.09.2015 року вони змінили нумерацію відповідно на №30-4 та №30-5. Однак, зміна нумерації та використання їх лише мешканцями кімнати №30 не свідчить про встановлення перегородок, тоді як саме знесення перегородок як спосіб захисту порушеного права обраний позивачем. Влаштовані дверні отвори між приміщеннями №11 та №14, а також №30-2 та №30-3 не свідчать про перешкоджання позивачці як в користуванні нею власною кімнатою, так і місцями загального користування, при тому, що приватизація відповідачами житлових приміщень між якими облаштовані дверні отвори проведена з урахуванням їх облаштування.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновків, що рішення суду в певній оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні власністю - кімнатою №29 гуртожитку по вул. Лебединського, 1 в м. Вінниці та місцями загального користування гуртожитку шляхом демонтажу самочинно влаштованих дверних отворів між приміщеннями №11 та №14, а також №30-2 та №30-3 та приведення вказаних приміщень у первісний стан (до даних станом на 10.05.2002 року), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що влаштовані дверні отвори між приміщеннями №11 та №14, а також №30-2 та №30-3 не свідчать про перешкоджання позивачці як в користуванні нею власною кімнатою, так і місцями загального користування гуртожитку, при тому, що приватизація відповідачами житлових приміщень між якими облаштовані дверні отвори проведена з урахуванням їх облаштування.

В той же час, не можна погодитись з доводами рішення суду першої інстанції, що облаштування перегородок у приміщеннях 30-5, 30-4 є законним та не порушує права позивачки.

Згідно плану-поверху станом на 10.05.2002 року (т. 1 а.с.11) приміщення, які сьогодні мають нумерацію 30-5, 30-4 (т.2 а.с.172) мали нумерацію 16 та 17. На сьогодні між цими приміщеннями, без відповідних дозволів та згоди інших співвласників кімнат, відповідачами в місцях загального користування влаштована перегородка, яка створює ще одне приміщення без нумерації та встановлені двері та якими користується власник кімнати 30-3, що на думку колегії суддів є порушенням прав позивачки у вільному користуванні приміщеннями загального користування та на прийняття участі у розпорядженні та володінні цими приміщеннями.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні, володінні місцями загального користування гуртожитку шляхом приведення приміщення 30-6 у первісний стан (до даних станом на 10.05.2002 року), лише до ОСОБА_7, ОСОБА_8, і, відповідно, відмовляючи у вимогах до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в цій частині, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідачами влаштована перегородка між приміщеннями 30-6 яким фактично користуються ОСОБА_8 і приміщенням 18, яким фактично користується сімя ОСОБА_5.

По суті, в цій частині, суд усунув перешкоди позивачці у проході через приміщення 30-6 в приміщення загального користування 18, яким фактично до цього користувались власники кімнати 28.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідачами самовільно було переобладнано приміщення №16 та №19, частину приміщення №20 було відведено під прохід із приміщення №15 в приміщення №18, у звязку з чим зменшено площу приміщення №20, а також облаштовано приміщення №17 площею 0,5 кв.м. та умивальники в приміщенні №19, чим порушено право позивачки на користування місцями загального користування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, однак, як видно із матеріалів справи, дані обставини та відповідні вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваних частинах підлягає частковому скасуванню та ухвалення в цих частинах нового рішення.

Враховуючи задоволення частини позовних вимог апеляційним судом, не вірне обрахування граничного розміру міським судом, вимоги ст. 88 ЦПК України, а також розяснення викладені у п. 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, підлягають перерозподілу понесені сторонами судові витрати.

Зокрема, підлягає стягненню з відповідачів половина понесених позивачем судових витрат, в тому числі і на правову допомогу в сумі 2500 гривень, оскільки не перевищує граничний розмір, який у даній справі становитиме 2599,79 гривень (витрачений час 4 год. 43 хв.)

З позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 половина понесених нею судових витрат на правову допомогу в сумі 1750,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод ОСОБА_2 шляхом знесення самочинного переобладнання (встановлених перестінків) в місцях загального користування гуртожитку, а саме в приміщеннях згідно плану №№30-5, 30-4 та в частині позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод ОСОБА_2 шляхом знесення самочинного переобладнання (встановлених перестінків) в місцях загального користування гуртожитку, а саме в приміщенні згідно плану №№ 30-6 скасувати та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду щодо зобовязання відповідачів усунути перешкоди, до визначеного переліку, приміщення 30-4 та 30-5.

Доповнити резолютивну частині рішення суду наступним абзацом.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_2 місцями загального користування гуртожитку по вул.Лебединського,1 в м. Вінниці шляхом знесення самочинно переобладнаного (встановлених) перестінків в місцях загального користування, а саме в приміщенні де створене приміщення 30-6, та привести його до стану, відображеному в даних технічної інвентаризації станом на 10.05.2002 р.

Скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2016 року в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 121,80 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 1750,00 гривень.

В решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом.

Суддя: