АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1731/15-ц Номер провадження 22-ц/786/413/16Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому зазначала, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2009 року. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений відповідач, який ухиляється від свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, хоча можливість утримувати свого малолітнього сина він має. У зв`язку із викладеним позивач прохала стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, щомісячно аліменти у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та аліменти у розмірі ? на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 30.09.2015 року до досягнення ним повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів звернено до негайного виконання, але не більше ніж за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до норми ст. 180 СК України, на ОСОБА_2, як батька неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Виходячи із заяв, що були подані сторонами, суд дійшов до висновку, що сторони визнали зазначені у позові обставини, а саме той факт, що неповнолітній син ОСОБА_4 перебуває на утриманні ОСОБА_3 Місцевий суд дійшов до висновку, що позивач не в змозі самостійно утримувати сина, у зв`язку із чим дійшов до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі, про який прохала позивач. У задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку відмовлено у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, який посилаючись на його необ`єктивність та необґрунтованість, прохав ухвалити рішення, за яким стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що необ`єктивність та необґрунтованість рішення суду полягає у тому, що судом не було враховано ту обставину, що 08.07.2015 року позивачка забрала із їхнього спільного помешкання їх неповнолітнього сина і переїхала разом із ним проживати до своїх батьків. Він же сплачує кредит, що був оформлений на його ім`я на суму 8000 грн., який він, за його словами, брав за згоди позивача на лікування малолітнього ОСОБА_3, якому поставили діагноз: міжхребетна грижа. Також апелянт вказав, що позивачка заборонила йому відвідувати сина, а тому, про його долю йому нічого не відомо. Як на підставу неправильного визначення судом розміру сплати ним аліментів, апелянт посилається й на те, що позивачка проживає із заможними батьками, які займаються фермерством й отримує заробітну плату, у зв`язку із чим її матеріальне становище є задовільним. Також ОСОБА_2 вказав, що він ніде не працює та проживає із хворою 80-річною матір`ю, утримується за рахунок її невеликої пенсії.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на викладену норму, колегією підлягає до перегляду рішення в частині доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо визначення розміру стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього (неповнолітнього) сина до досягнення ним повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 02 жовтня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3. уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 115, після реєстрації шлюбу обом з подружжя присвоєно прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 3).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 17 (а.с. 4).з реєстрації з серпня 2015 року (а.с. 5).

У письмовій заяві від 01.12.2015 року про розгляд справи без його участі, відповідач зазначив, що підставою для визначення судом розміру аліментів у меншому розмірі, ніж про те прохає позивачка, є наявність у нього кредитних правовідносин із ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: кредитної заборгованості на суму 8000 грн., цільового призначення, на що були взяті та витрачені вказані кошти, заява не містить. Також відповідач посилався на свій хворобливий стан та відсутність заробітку (доходу) у зв`язку із тим, що він тимчасово не працює (а.с. 18).

Згідно з довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.11.2015 року, ОСОБА_2 має заборгованість перед банком за кредитним договором НОМЕР_1 у розмірі 7690 грн. 41 коп. Інформація про цільове призначення кредитних коштів у довідці відсутня. (а.с. 19).

У матеріалах справи міститься довідка із районної поліклініки із зазначенням інформації про те, що ОСОБА_2 17.11.2015 року звертався до травматолога. Інформація про призначене лікування та подальший хворобливий стан особи у довідці відсутня (а.с. 20).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом зі своєю матір`ю, позивачкою у справі - ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні.

Попри те, що відповідач заперечує те, що він ухиляється від утримання малолітнього сина, він не заперечує ту обставину, що у зв`язку із рядом факторів, він позбавлений можливості здійснювати таке утримання.

Відповідач зазначає, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини свого заробітку (доходу), але не у розмірі ? як визначено місцевим судом, так як він хворіє, не працює та живе за рахунок пенсії своєї матері. На підтвердження жодної із зазначених обставин відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України. Колегія суддів сприймає критично довідку із медичного закладу, яка підтверджує факт звернення відповідача до травматолога, так як, у ній не йдеться про наявність у нього хворобливого стану в подальшому. Тому така довідка не може бут врахована як така, що характеризує стан здоров`я відповідача з негативного боку.

Що стосується наявності у відповідача кредиту, який він взяв нібито за згоди дружини на лікування дитини, ним також не доведено будь-якими доказами факту наявності у малолітнього сина захворювання опорно-рухового апарату, не доведено цільове використання таких коштів та не підтверджено наявність згоди його дружини на взяття ним кредитних коштів в установі банку у відповідному розмірі.

Також апелянтом не підтверджено те, що сама позивачка має будь-яке джерело доходу та не доведено факту її проживання із батьками, які надають їй певну матеріальну допомогу.

У зв`язку із вищезазначеним, зокрема із тим, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів неможливості сплати аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі, не надано жодних доказів, що на його утриманні перебувають інші непрацездатні особи, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення місцевого суду без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль