Справа № 373/3179/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.

при секретарі Товстій О.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_2 до НІЕЗ "Переяслав" про стягнення матеріальної допомоги, гарантованої умовами коллективного договору та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась із даним позовом до суду та просить стягнути з Національною історико-етнографічного заповідника „Переяслав" матеріальну допомогу на поховання у сумі 4134 грн., розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день виплати, відповідно до наказу НІЕЗ «Переяслав» від 19 травня 2015 року № 43-ОС «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_2.» та умов колективного договору; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 11000 грн. 00 коп. та покласти на відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що невиконання відповідачем наказу НІЕЗ «Переяслав» від 19 травня 2015 № 43-ОС «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_2.» та ігнорування звернень позивача порушило її право на отримання матеріальної допомоги пов'язаною із похованням близьких родичів та спричинило моральну шкоду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Свою позицію ОСОБА_1. обґрунтував тим, що відповідно до п. 7.1 Колективного договору між керівником та профспілковою організацією працівників національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав», схваленого зборами трудового колективу від 08.02.2013 року, працівникам установи, за наявності коштів, в межах фонду оплати праці за рахунок економії коштів, за наказом керівника можуть видаватись соціальні послуги та виплати разового характеру. Враховуючи це, представник відповідача зауважив, що виплата такої матеріальної допомоги є правом, а не обов'язком відповідача, та крім того, за наявності у нього коштів на такі виплати. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1. надав суду наказ № 113 - ОС від 21 грудня 2015 року згідно якого не проведені в 2015 році виплати, зокрема і виплату відповідно до наказу № 43 - ОС провести у 2016 році. А відтак, вказав, що у роботодавця відсутні заощаджені для даних виплат грошові кошти, однак визнав право позивача на отримання такої допомоги, натомість в повному обсязі заперечив щодо факту заподіяння працівнику моральної шкоди, та вказав суду, що моральна шкода ОСОБА_2 не доведена.

Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Розділом 7. Колективного договору між керівником та профспілковою організацією працівників національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав», схваленого зборами трудового колективу від 08.02.2013 року визначені соціальні гарантій та виплати працівникам НІЕЗ «Переяслав», та зокрема п. 7.1.1 вказаного розділу передбачено надання матеріальної допомоги працівникам при похованні їх близьких родичів.

19 травня 2015 року генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_3 видано наказ № 43 - ОС, яким старшому інспектору з кадрів НІЕЗ «Переяслав», на підставі п. 7.1.1 розділу 7 Колективного договору НІЕЗ «Переяслав», на підставі заяви ОСОБА_2, надано матеріальну допомогу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Даний наказ на день розгляду справи судом не виконаний.

З метою врегулювання даної ситуації та з'ясування обставин невиплати належної їй компенсації, позивач зверталась до Генерального директора НІЕЗ «Переяслав» та провідного бухгалтера НІЕЗ «Переяслав» службовими записками від 19.11.2015 року та 07.12.2015 року, однак відповіді не отримала, що стало підставою для звернення до суду.

Суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача допомоги на поховання в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, яка повинна бути нарахована на підставі наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та відповідно до умов Колективного договору підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Згідно до змісту вказаного вище наказу Генерального директора НІЕЗ «Переяслав», контроль за його виконанням покладається на заступника головного бухгалтера бухгалтерської служби ОСОБА_4

Наказ № 43 - ОС від 19.05.15 року не виконаний на протязі восьми місяців з дня його винесення.

Право позивача на отримання такої допомоги визнано представником відповідача, а відтак, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Законом України «Про колективні договори і угоди» як і Главою ІІ КЗпП України встановлена обов'язковість виконання умов колективного договору сторонами.

Вказані обставини в сукупності підтверджують правомірність доводів позивача в частині невиконання наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та законність вимоги про стягнення матеріальної допомоги.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить висновку, що дійсно невиконання наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та невиплата працівнику належної їй матеріальної допомоги призвели до дій з боку позивача, внаслідок яких був змінений її звичайний спосіб життя в частині необхідності вирішення спору в судовому порядку, хвилювання та відчуття образи внаслідок ненадання їй відповіді керівництва, щодо виплати належної їй допомоги, та з урахуванням цільового призначення такої допомоги, тобто необхідності нести затрати в силу обставин викликаних смертю близькою людини, суд вважає, що має місце заподіяння позивачу моральної шкоди.

Однак, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що розмір такої шкоди ОСОБА_2 не обґрунтовано належним чином.

Статтея 237-1 КЗпП України встановлює передумови відшкодування власником моральної шкоди працівникові.

Такими передумовами є порушення його законних прав, моральні страждання та потреба додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із обставин даного спору такі передумови мають місце, що дає позивачу право на відшкодування моральної шкоди, але не позбавляє ОСОБА_2 встановленого законом обов'язку обґрунтування розміру такої шкоди.

Відтак, оскільки всупереч Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної шкоди позивачем необґрунтовано, однак, моральна шкода в даному випадку дійсно наявна, вважаю, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 3000 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

В частині вимог про стягнення суми судового збору, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, тобто, пропорційно до задоволених вимог, з урахуванням заявленого розміру моральної шкоди та буде складати 131 гривень 54 копійок.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10,11, 139,237-1, Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, ,292 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до НІЕЗ "Переяслав" про стягнення матеріальної допомоги, гарантованої умовами коллективного договору та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з НІЕЗ "Переяслав" на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу на поховання у сумі 4143 гривень 00 копійок.

Стягнути з НІЕЗ "Переяслав" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок.

Стягнути з НІЕЗ "Переяслав" на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 131 гривень 54 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області через Переяслав - Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.01.2016 року.

Суддя: І.О.Опанасюк