АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремко В.В.,

секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Пендюра В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Застанівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Посилалась на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.10.2004 було розірвано.

Під час шлюбу з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та після розлучення народився син ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала, що після офіційного розлучення вони з відповідачем ще деякий час проживали спільно. У даний час відповідач проживає з іншою жінкою, з якою у них народилось троє дітей. Із своїми дітьми від першого шлюбу відповідач не спілкується, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не приходить до них, не пропонує забрати до себе, не піклується про здоров'я та моральний, фізичний, духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в їх вихованні не бере, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

_______________________________________________________________________________

№ 22ц-794/1092/16р. Головуючий у 1 інстанції: Пухарєва О.В.

Категорія : 52 Доповідач: Бреславський О.Г.

Зазначала, що діти проживають із нею та її новим чоловіком ОСОБА_6, з яким вона одружилась у 2012 році. Вона та її чоловік несуть усі витрати щодо навчання, виховання, розвитку дітей та підтримання їх здоров'я.

Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Застанівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, з одночасним покладенням на орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації обов'язку контролю за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків щодо дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_3

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позовної заяви, вважає його незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей; не сприяють засвоєнню внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвеціїї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2003 року, який на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області 26 жовтня 2004 року та згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26 серпня 2014 року, було розірвано (а.с.12,13). Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.11,14).

Відповідач ОСОБА_3 протягом певного проміжку часу не спілкується із своїми дітьми, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не проявляє батьківської турботи про їх фізичний та духовний розвиток, їх навчання, не виявляє належного інтересу до їх внутрішнього світу, не турбується про їх матеріальне забезпечення. Наведені обставини, як вірно зазначив суд першої інстанції, свідчать про те, що в поведінці відповідача є ознаки неналежного виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідач ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду справи заперечував проти вимог заявлених у позовній заяві щодо позбавлення його батьківських прав, а також щодо доводів викладених у апеляційній скарзі позивачем.

Окрім того, у справі, як судом першої інстанції так і апеляційної, не встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходив виключно з інтересів дітей, ставлення відповідача до своїх дітей, їх взаємовідносин, показів свідків, даних у судовому засіданні, з приводу бажання дітей спілкуватися з батьком, наявності у нього на утриманні та вихованні ще трьох малолітніх дітей, а також важкого матеріального становища відповідача.

Водночас, судом першої інстанції, з огляду на викладені обставини, висновок органу опіки № 01-32/21-469 від 17.02.2016, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 оціненно критично.

Такі висновки суду є вірними та такими, що зроблені на підставі повно та всебічно з'ясованих доказах, яким дана юридична оцінка. Правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Проаналізувавши всі докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, судова колегія, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Застанівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді : /підпис/

Згідно з оригіналом: