Справа №: 653/94/16-ц
Провадження № 2-о/653/27/16
У Х В А Л А

іменем України

19.01.2016

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Шарко Н.А., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 діючого в інтересах ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи Генічеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

представник ОСОБА_1 діючи в інтересах ОСОБА_2, подав від її імені заяву, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала на території України з 1990 р. по день смерті 23 листопада 2010р.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 є матірю заявниці. Після смерті ОСОБА_3, паспорт останньої знищено, у звязку з чим заявниця позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України на своє імя, так як відсутні відомості про громадянство її батьків.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За правової позиції, викладеній у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року слідує, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перевіривши заяву та вивчивши додані в обґрунтування документи, суд вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

У поданій заяві представник заявника просить суд встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1990р. по момент її смерті - 23 листопада 2010р.

Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, здійснюється органом реєстрації із зазначенням адреси житла та підтверджується відповідною довідкою, яка видається цим органом особі за її вимогою.

Відомості щодо осіб, які фактично проживають у житловому приміщенні, у тому числі без реєстрації, можуть бути встановлені та підтверджені довідками житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання.

Отже, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок реєстрації та встановлення адреси постійного місця проживання особи на території України, який віднесено до повноважень інших органів.

Заявником доказів на підтвердження того, що до пред'явлення заяви вона зверталась до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але їй в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, суду не надано.

Отже, заявником не дотриманий позасудовий порядок щодо отримання документів на підтвердження постійного місця проживання, у звязку з чим в судовому порядку вони розгляду не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені вимоги законодавства, суд відповідно до ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки подана заява не підлягає судовому розгляду.

Крім того, заявнику розяснюється, що вона має право звернутися із заявою до органів, уповноважених розглядати заяви повязані зі встановленням факту проживання в Україні, а в разі відмови заявник має право оскаржити рішення уповноваженого органу до суду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч.2 ст.122, 235, 256 ЦАПК України, суд

ухвалив:

у відкритті провадження у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_1 діючого в інтересах ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи Генічеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України про встановлення факту постійного проживання - відмовити.

Ухвалу разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслати заявнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_4