Справа № 303/3470/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуга С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із вищезгаданим позовом про визнання недійсним договору споживчого кредиту. Позов обґрунтовував тим, що між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.04.2008 року укладено кредитно-заставний договір, який за своєю суттю є споживчим. Посилаючись на те, що в опорюваному договорі Банком включено явно несправедливі умови, що привело до істотного дисбалансу договірний прав та обовязків на шкоду йому, як споживачу просив з підстав ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 203 ЦПК України визнати його недійсним.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позов не визнав вважав його безпідставним, в той же час, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.36).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким його позов задовольнити. В скарзі зазначає, що рішення суду постановлено із порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 203 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах його оскарження та вимог, зазначених у суді першої інстанції колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_2 про визнання кредитно-заставного договору недійсним послався на те, що по суті позовні вимоги позивача є безпідставними і звернення з таким позовом на думку суду першої інстанції являється рішення Мукачівського міськрайонного суду про стягнення з нього боргу, крім того позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності на застосуванню якого наполягає відповідач.

Про те повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може колегія суддів виходячи із наступного.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд першої інстанції повинен був з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто в даному випадку суд відмовив у позові ОСОБА_2 з двох взаємовиключних підстав: як за безпідставністю позовних вимог, так і за спливом строку позовної давності.

При цьому колегія суддів виходить із наступного: є встановленим, що 21 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № MKH0AN02006045, згідно якого Банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 11367,20 доларів США на термін до 20.04.2015 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Крім того п.2.2. Договору передбачено, що для забезпечення і повного виконання Позичальником зобовязання за цим Договором позичальник надає Банку предмет застави в заставу (п.8.1 предметом застави є автомобіль власником або співвласником якого є позичальник і детальний опис якого наведений у п.17.9)

В даному випадку сторони уклали змішаний договір в якому містяться елементи різних договорів, зокрема як кредитного договору так і договору застави автомобіля.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Позивач як на підставу недійсності оспорюваного ним договору зазначав, що Банк навязав йому як споживачу обовязок страхування автомобіля та особисте страхування виключно у її власній страховій компанії (п.17.4) а також оплату страхових платежів на перший рік та оплату за реєстрацію предмета застави (п.17.1.3), а також навязав йому оплату кредиту в розмірі 236.85 доларів США з метою винагороди за надання фінансових інструментів, що сплачуються в момент видачі кредиту. Стверджував про те, що йому надано для підписання договір який роздрукований шрифтом менше 8, що унеможливлювало його прочитання та усвідомлення.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

В даній справі є встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору (в тому числі і щодо його нечитабельності) та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу для ознайомлення умови запропонованого Банком кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту "Загальна вартість кредиту" та "Графік погашення кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування (а.с.133-136). У договорі встановлено добровільність страхування і перерахунок страхових сум за дорученням позичальника.

Отже, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними змішаного кредитно-заставного договору.

Про те що статті 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові N 6-1341цс15 від 2 грудня 2015 року, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Разом з тим посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності є помилковим, і рішення суду в цій підлягає зміні із виключенням із мотивувальної частини зазначенні підстави відмови в позові.

Керуючись статями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайоного суду від 10 листопада 2015 року змінити в частині щодо правового обґрунтування відмови у позові, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на сплив строку позовної давності як на підставу відмови у позові.

Резолютивну частину рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, відмовлено, - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: