Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01. 2016 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді : Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василівка цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 03 листопада 2014 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 за життя була інвалідом дитинства II групи та перебувала на обліку у лікаря психіатра, у звязку з тим, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року ОСОБА_6 була визнана недієздатною. Цим же рішенням, суд призначив її, як двоюрідну сестру померлої, опікуном, оскільки більше ніхто з родичів не виявив бажання доглядати за психічно - хворою людиною.

Фактично вона почала доглядати та піклуватися за ОСОБА_6 з кінця листопада 2008 року, з часу смерті її матері - ОСОБА_7.

14 квітня 2015 року вона звернулася до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом, як троюрідна сестра померлої.

До спадкової маси входить 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 13,2814 га, яка знаходиться на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :09:012:0001., цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Василівсько'і державної нотаріальної контори Запорізької області - ОСОБА_8 12 вересня 2014 року.

ОСОБА_3 є рідним племінником померлої та спадкоємцем другої черги за законом. Він також подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Позивачка вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування, оскільки, він та його рідна тітка ОСОБА_6 проживали в одному селі, проте відповідач за весь час проживання ОСОБА_6 у неї, не цікавився життям тітки, не приїздив її провідувати, не допомагав фізично та матеріально, не був присутній на її похоронах.

Позивачка стверджує, що поховання ОСОБА_6 повністю було здійснено за її власний кошт, а також за кошти її дітей.

Позивачка просить суд усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, яка померла 03 листопада 2014 року.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що є троюрідною сестрою ОСОБА_9, але документів на підтвердження даного факту не має.

Відповідач провідував свою тітку ОСОБА_9, яка проживала у неї, приблизно два рази. Вона, як опікун ОСОБА_9, отримувала її пенсію, а також їй виплачувалась пенсія, як опікуну та пенсія за віком. Вона не зверталася до відповідача за будь-якою допомогою по догляду за ОСОБА_9, а також нікуди не скаржилася на те, що він не надає їй таку допомогу.

Опікуном ОСОБА_9 вона стала добровільно. Вона особисто не повідомляла відповідача про смерть тітки, але вважає, що йому про цей факт було відомо, однак, його не було на похоронах.

На даний час житловий будинок, в якому проживала ОСОБА_9, належить її синові.

Поховання ОСОБА_9 здійснювалося за належні їй кошти, її дітям, а також вона отримала дві пенсії ОСОБА_9 на поховання.

В судовому засідання представник позивачки в особі ОСОБА_2 також позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що ОСОБА_9 є його рідною тіткою. За нею, як за інвалідом, яка потребувала стороннього догляду, за життя доглядала її мати, а його бабуся, після смерті якої її рідний брат а його батько, після смерті якого - він та його сестра по матері - ОСОБА_10

Він подав заяву в опікунську раду Малобілозерської сільської ради, щоб його призначили опікуном над тіткою, однак, позивачка теж подала таку заяву, тому йому, як чоловікові, було відмовлено у задоволенні заяви, а опікуном над тіткою було призначено позивачку. Вона забрала тітку до себе додому та обмежила коло осіб, які мали право з нею спілкуватися.

Він на той час працював, як і зараз, а тому, мав матеріальну можливість утримувати тітку.

Стверджує, що позивачка не являється родичкою ні йому, ні ОСОБА_9 Він неодноразово приїздив додому до позивачки, щоб побачити тітку, однак позивачка не дозволяла йому це зробити, як і не брала продукти, які він привозив для тітки. За будь-якою допомогою до нього позивачка не зверталася, хоча він їй про це говорив.

Після смерті батька він продав свою 1/2 спадкову частину синові позивачки, тому, на даний час, він користується цією частиною будинку, а також 1/2 частиною, яка належала ОСОБА_9

Про смерть тітки він дізнався від сторонньої особи вже після її поховання.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_4 також проти позову заперечує, вважає його безпідставними та надуманим.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є рідною сестрою відповідача по матері. ОСОБА_9 є рідною тіткою відповідача. Після смерті батька відповідача, який доглядав за сестрою ОСОБА_9, вона та відповідач доглядали за тіткою, відповідач хотів оформити на себе опіку над нею, а вона мала намір йому у цьому допомагати, однак, опікунська рада ухвалила рішення на користь позивачки, яка й забрала ОСОБА_9 до себе та не дозволяла ні їй, ні відповідачеві з нею спілкуватися, не хотіла приймати продукти, які вони привозили. На даний час спадковий будинок, який належав за життя батькові відповідача та ОСОБА_9, належить синові позивачки, яка, у свою чергу, претендує ще й на земельну ділянку.

Про смерть ОСОБА_9 вони дізналися від сторонньої особи вже після її поховання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає сімю відповідача дуже давно, характеризує його з позитивного боку. По суті даної справи їй нічого не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживала по-сусідству з ОСОБА_9, яка проживала з матірю та братом, які за нею доглядали. Після смерті матері, за ОСОБА_9 доглядав брат, а коли він помер-відповідач приходив, провідував, їсти приносив, а потім її до себе додому забрала позивачка, у якої вона проживала до смерті. Чи працював десь відповідач, їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживала по-сусідству з батьком відповідача, його тіткою ОСОБА_9 та бабусею. Після смерті матері за ОСОБА_9 доглядав брат. Хто доглядав за ОСОБА_9 після смерті її брата та батька відповідача, їй не відомо, але бачила, що неодноразово приїздив відповідач з сестрою. Згодом ОСОБА_9 забрала до себе позивачка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що являється головою Ветеранської ради в м.Мала Білозерка. Вона була присутня на засіданні опікунської ради, коли опікуном над ОСОБА_9 призначили позивачку, хоча заяву подавав і відповідач.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що з сином позивачки разом працюють. Йому відомо, що ОСОБА_9 до смерті доглядала позивачка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є секретарем опікунської ради Малобілозерської сільської ради з 90-х років. Знає як позивачку так і відповідача, характеризує обох добре.

Після смерті брата ОСОБА_9, який за нею доглядав, до опікунської ради подав заяву спочатку відповідач, а потім й позивачка, про призначення їх опікуном над ОСОБА_9 Вони обоє були присутні на засіданні опікунської ради. Опікуном було призначено позивачку тому, що вона однієї статті з ОСОБА_9 Крім того, вони врахували те, що відповідач, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_2, працював в м.Дніпрорудне, тому, не міг в достатній мірі приділяти увагу тітці.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, ОСОБА_5 була інвалідом дитинства другої групи та потребувала стороннього догляду, що підтверджується медичною довідкою, посвідченням, копії яких є у справі, а також поясненнями учасників процесу.

29.11.2008 року померла мати ОСОБА_6-ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть, копії яких є у справі.

02.12.2008 року рішенням №40 опікунської ради Малобілозерської сільської ради, копія якого є у справі, ОСОБА_6 було призначено піклувальником над ОСОБА_5.

ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_5. На підтвердження даного факту документи надані не були, але, разом з тим, даний факт не оспорювався та визнаний учасниками процесу, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, він не підлягає доказуванню.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідками Малобілозерської сільської ради, копії яких є у справі.

18.03.2009 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі. Цей факт також не заперечується позивачкою.

Після його смерті ОСОБА_5 опікувався відповідач, що підтверджується його поясненнями, а також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Як вбачається з наданих суду: паспорту, довідок, характеристики, трудової книжки, копії яких є у справі, відповідач характеризується позитивно, мав станом на 2009 рік та на даний час постійне місце проживання та роботи.

Той факт, що позивачка «з кінця листопада 2008 року» піклувалася по ОСОБА_6, про що вона зазначає у позовній заяві, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідач звернувся до опікунської ради Малобілозерської сільської ради з заявою про призначення його піклувальником ОСОБА_5. Крім того, з такою ж заявою звернулася й позивачка. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради №66 від 14.04.2009 року, копія якого є у справі, піклувальником на ОСОБА_5 призначено позивачку - ОСОБА_1. При цьому, як вбачається з протоколу опікунської ради №3 від 31.03.2009 року та рішення №9 від 31.03.2009 року, копії яких є в матеріалах справи, опікунська рада, при прийнятті рішення, хто саме має бути піклувальником над ОСОБА_5, взяла до уваги той факт, що відповідач працював, а тому, не мав можливості постійно доглядати за ОСОБА_5, а ОСОБА_1, яка була пенсіонеркою, мала достатньо часу для цього.

Крім того, з пояснень свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні, яка є секретарем опікунської ради Малобілозерської сільської ради та була присутня на зазначеному засіданні опікунської ради, при визначенні піклувальника також було враховано, що позивачка є особою жіночої статті, як і ОСОБА_5. При цьому, як зазначила свідок, опікунська рада приймала до уваги також той факт, що, як відповідач, так і позивачка характеризувалися з позитивного боку.

Таким чином, судом встановлено, що на час встановлення піклування над ОСОБА_5 позивачка та відповідач характеризувалися позитивно та мали бажання опікуватися нею.

У вказаному витягу з протоколу зазначено, як і у даній позовній заяві, що ОСОБА_1 є двоюрідною (троюрідною) сестрою ОСОБА_5. Цей факт, як і факт будь-яких родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заперечується відповідачем, жодного доказу на підтвердження даного факту позивачка суду не надала. Отже, цей факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, твердження позивачки в цій частині суд вважає неправдивими.

Судом встановлено, що зазначене рішення виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради №66 від 14.04.2009 року не було оскаржено.

Позивачка, як піклувальник, відповідно до ст.69 ЦК України, мала не тільки права відносно ОСОБА_6, а й обовязки.

Після ухвалення цього рішення позивачка забрала ОСОБА_5 до себе додому за адресою: с.Мала Білозерка, вул.Піонерська,6, де вона проживала до часу смерті 03.11.2014 року, що підтверджується поясненнями учасників процесу, а також свідоцтвом про смерть, довідками Малобілозерської сільської ради, копії яких є у справі.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року, копія якого є у справі, яке не було оскаржено та набрало законної сили, ОСОБА_6 була визнана недієздатною та призначено ОСОБА_1 її опікуном. Як вбачається з заяви позивачки до суду про визнання громадянина недієздатним та встановлення опіки, копія якої є у справі, розглядаючи яку судом й було ухвалено зазначене рішення, позивачка приховала від суду той факт, що у ОСОБА_6 є рідний племінник ОСОБА_3 Про зазначене судове рішення відповідачеві не було відомо.

Позивачка, як опікун, відповідно до ст.67 ЦК України, мала не тільки права відносно ОСОБА_6, а й обовязки.

Як пояснила позивачка в судовому засіданні, під час, коли вона опікувалася ОСОБА_6, вона отримувала свою пенсію за віком, пенсію ОСОБА_6 та пенсію за опіку. При цьому, позивачка не скаржилася на той факт, що їй не вистачає коштів на утримання ОСОБА_6, з цього приводу вона нікуди та ні до кого не зверталася ні за допомогою, ні зі скаргами, від опікунства не відмовлялася.

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися неприязні відносини, тому, відповідач був позбавлений можливості належним чином та у повному обсязі опікуватися своєю тіткою, що підтверджується його поясненнями, поясненнями свідка ОСОБА_10, але, разом з тим, з цього приводу він нікуди не скаржився.

Судом встановлено, що відповідач не був присутній на похованні ОСОБА_6, оскільки, його не повідомили вчасно про факт її смерті. Доказів зворотнього, позивачка суду не надала. Вона не зверталася до відповідача за будь-якою допомогою на поховання ОСОБА_6 та отримала на поховання дві пенсії ОСОБА_6

Таким чином, її твердження про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги на утримання та на поховання ОСОБА_6, що він, знаючи про смерть тітки, не прийшов на її поховання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є безпідставними.

За життя ОСОБА_6 заповіт не складала, тому, після її смерті, відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина за законом. З заявами про прийняття спадщини у передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця, звернулися позивачка, яка зазначила, що є двоюрідною сестрою померлої, та відповідач, як її племінник, до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, тобто, за місцем відкриття спадщини, відповідно до ст.1221 ЦК України, що підтверджується спадковою справою, копія якої є у справі. При цьому, позивачка не надала суду докази на підтвердження того, що вона входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6

Стаття 1224 ЦК України передбачає підстави усунення спадкоємців від права на спадкування, у тому числі (ч.5), за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При чому, положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка в судовому засіданні не надала належні та достатні докази на підтвердження того факту, що по-перше, вона потребувала будь-якої допомоги від відповідача на утримання ОСОБА_6; по-друге, що коштів, які вона отримувала від держави, не вистачало на утримання ОСОБА_6; по-третє, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_6; по-четверте, що відповідач знав напевно та завчасно про смерть ОСОБА_6М.Ю, але умисно ухилився від надання будь-якої допомоги на поховання та умисно не прийшов на нього.

При цьому, суд враховує той факт, що позивачка, як піклувальник та опікун ОСОБА_6, яка добровільно виявила бажання бути ними, зобовязана була належним чином піклуватися (опікуватися) ОСОБА_6, у тому числі, займатися її похованням, за що вона отримувала відповідні кошти від держави.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 39, 40, 41, 55, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 67, 69, 1216 - 1224, 1258-1285 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_17