У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ВІНГАЛЬ В.М.,
при секретарі:ОСОБА_3,
за участю:представника ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в:

У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково вважав, що нотаріус видав розпорядження у вигляді виконавчого напису на спірну заборгованість за кредитним договором між стягувачем - ПАБ КБ „ПриватБанк і боржником - ОСОБА_5, оскільки вчинення виконавчого напису, на думку апелянта, лише вказує на безспірність певної заборгованості і не вирішує спору між сторонами.

У апеляційній скарзі приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року і про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову, просилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не взяв до уваги правову позицію пленуму Верховного Суду України, викладену в постанові від 31.01.1992 року № 2 „Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні про те, що у справах щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Що при безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обгрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Отже, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір боргу боржника перед кредитором або відсутність такого, а дотримання чи недотримання нотаріусом діючого законодаства при вчиненні виконавчогно напису і таке, навіть у випадку недотримання нотаріусом вимог законодаства, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Що суд при застосуванні ст.88 Закону „Про нотаріат звузив зміст цієї норми щодо кредитних правовідносин і не врахував, що строк позовної давності в умовах триваючого цивільного правопорушення не може закінчитись у трирічний термін, як вважав суд.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року позов було задоволено та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 21.08.2015 року (реєстровий № 4452) про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк заборгованості за кредитним договором від 22.01.2007 року (б/н) в сумі 83 240 грн. 48 коп. та витрат, повязаних з вчиненням цього виконавчого напису, в сумі 1700 грн. таким, що не підлягає виконанню. Також було стягнуто з ПАТ КБ „ПриватБанк в користь ОСОБА_5 у відшкодування судових витрат 487 грн. 20 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, враховуючи наступне.

Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що вчинивши даний виконавчий напис, нотаріус діяв у відповідності до положень ст.88 Закону „Про нотаріат та постанови Кабміну України від 29 червня 1999 року № 1172 „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, однак у порушення правил цих нормативних актів, відповідач не надав нотаріусу невідємних частин кредитного договору, якими є Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, ОСОБА_3 банку, що є підставою для висновку суду про ненадання відповідачем нотаріусу оригіналу кредитного договору. Крім того, суд врахував, що згідно з заявою від 22.01.2007 року про надання кредиту позивач просив надати йому кредит в сумі 15 000 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 30% річних, однак в розрахунку заборгованості, який було надано стягувачем нотаріусу, йдеться про іншу суму: 18 757 грн. 03 коп. зі сплатою 60% річних; що заява позивача від 22.01.2007 року не містить умов щодо сплати ОСОБА_5, як позичальником, неустойки, яку було стягнуто за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса і тому суд вважав, що ці обставини вказують на те, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором між ПАТ КБ „ПриватБанк як стягувачем і ОСОБА_5 як боржником. Також суд врахував, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 21 серпня 2015 року (а.с.9), тобто після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги на стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки строк дії кредитної картки позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.5), закінчився у січні 2011 року. Тому, врахувавши наведене в сукупності, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд також враховує узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, згідно з яким справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Доводи апеляційних скарг про те, що висновок суду про те, що нотаріус видав розпорядження на спірну заборгованість є помилковим, т.я. нотаріус не вирішує справу по суті, а лише вказує на безспірність певної заборгованості; що суд не взяв до уваги правову позицію пленуму Верховного Суду України щодо оскарження боржником у позовному провадженні лише правильності вимог, зазначених у виконавчому написі та що суд у цьому разі може скасувати виконавчий напис і відмовити у задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обгрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу; що суд при застосуванні ст.88 Закону „Про нотаріат звузив зміст цієї норми закону щодо кредитних правовідносин і не врахував, що строк позовної давності в умовах триваючого цивільного правопорушення не може закінчитись у трирічний термін, як вважав суд не може бути підставами для скасування судового рішення і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Апеляційний суд у відповідності до правил Закону „Про судовий збір вирішує питання про його стягнення з ОСОБА_7 за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення - Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на користь державного бюджету м.Чернігова 535 грн. 92 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: