Провадження № 22ц/790/169/16 Головуючий 1-ї інстанції Цвіра Д.М.
Категорія надання послуг
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 811 грн. 40 коп., посилаючись на те, що відповідачі отримують і користуються послугами теплопостачання, але не сплачують в повному обсязі за ці послуги, що призвело до утворення зазначеної заборгованості за період з 01 листопада 2010 року по 31 серпня 2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП « Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 811 грн. 40 коп. за період 01 листопада 2010 року по 31 серпня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити КП «ХТМ» у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначають, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, 5 ч.3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Ч. 4, 6 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов'язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Ч. 2 ст. 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 та «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

Відповідачі є абонентами КП «Харківські теплові мережі» та отримують теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

З копії судового наказу виданого 25 жовтня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова вбачається, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно заборгованість за період з 01 листопада 2010 року по 31 серпня 2013 року у сумі 1252 грн. 99 коп. , а також з боржників стягнутий судовий збір в розмірі 57 грн. 35 коп. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року скасовано вищезазначений судовий наказ.

КП «Харківські теплові мережі» після скасування судового наказу звернулись до суду з зазначеним позовом 04 серпня 2014 року.

З відомості нарахувань та оплати за теплову енергію вбачається, що за період з 01 листопада 2010 року по 31 серпня 2013 року за відповідачами рахується заборгованість за надані послуги у розмірі 811 грн. 40 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дослідивши докази у справі і надавши їм оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 листопада 2010 року по 31 серпня 2013 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На спростування доводів відповідачів щодо неукладення між ними та позивачем відповідного договору про надання послуг суд правильно зазначив, що відповідачі фактично такі послуги отримують та фактично користуються ними.

Судова колегія враховує, що відсутність договірних відносин із цього питання не є підставою для звільнення відповідачів від відповідальності.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, а саме: споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а також його правом є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати дані послуги передбачений також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є обмеженою. У таких випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Таким чином, укладення такого договору є обов'язковим для відповідачів і його відсутність не може бути підставою для несплати житлово-комунальних послуг чи звільнення споживача від оплати наданих житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 ЖК Української РСР та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем пропущено строк позовної давності є помилковими та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, обґрунтовано відхилив доводи відповідачів щодо пропуску КП «Харківські теплові мережі» строку позовної давності.

Посилання ОСОБА_1, ОСОБА_2, що позивач не проводить періодичну перевірку квартирних засобів обліку, висновків суду не спростовують. Сам факт не проведення виконавцем послуг повірки засобу обліку не свідчить, що прилади обліку, встановлені в квартирі відповідача, непридатні для подальшого використання і їх дані споживання води не можуть бути використанні для нарахування оплати за спожиту відповідачем воду.

Інші доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем послуг неналежної якості, належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження факту складання та направлення позивачу актів-претензій щодо неналежного надання останнім послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, що передбачено ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Надані відповідачами під час судового розгляду справи копії квитанцій щодо сплати послуг теплопостачання відповідають відомостям зазначеним в розрахунку позивача. Доказів того, що відповідачі сплатили заборгованість у розмірі 811 грн. 40 коп. матеріали справи не містять.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -