АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 685/1542/14-ц
Провадження № 22-ц/792/46/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

за участі секретаря Лапка Ю.В., представника банку Москалюк С.А., представника апелянта ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2, як представника ОСОБА_8 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, колегія суддів

в с т а н о в и л а

У грудні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідачів солідарно на його користь заборгованість в розмірі 127 975,99 дол. США та судові витрати. Зазначав, що 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_8. було укладено кредитний договір не поновлювальної лінії під 1,25 %, з кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2023 року. З метою виконання кредитного зобов'язання того ж дня між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_4 було укладено договори поруки. Банк взяті на себе зобов'язання щодо надання коштів виконав, тоді як відповідачі порушили умови договору. В зв'язку із чим станом на 04 вересня 2014 року виникла заборгованість, яку банк просив стягнути.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині вимоги до ОСОБА_6 на підставі п. 6 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 69 204,19 дол. США, з яких по тілу кредиту - 37 457,17 дол. США, по процентам - 25 013,78 дол. США, заборгованість за резервування ресурсів в сумі 6 733,24 дол. США. Стягнуто солідарно із відповідачів на користь банку заборгованість в розмірі 11 5559,68 грн., з яких по пені - 41 609,66 грн., штрафи за порушення строків платежу - 250 грн. (фіксована частина), та 73 700 грн. (5 % від суми заборгованості). У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Самойлович А.П.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 27

В апеляційній скарзі представник банку з рішенням суду в частині зменшення вимог щодо стягнення неустойки не погоджується, посилається на порушення норм

матеріального та процесуального законодавства, просить його змінити постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що судом не було вірно застосовано формулу щодо нарахування заборгованості за пеню, а наведені розрахунки є незрозумілими, оскільки розмір пені розраховується з урахуванням прострочених процентів, тіла кредиту та комісії. В порушення вимог ст. 137 ЦПК України не було витребувано додаткові документи для вирішення справи по суті та вірного з'ясування обставини справи. Крім того, необґрунтованим є зменшення розміру штрафу (процентна складов).

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, як представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просив скасувати його та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. Вказував, що судом безпідставно було відмовлено в застосуванні строку позовної давності; не було застосовано норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню; необґрунтованим є посилання, що перебіг строку позовної давності переривається частковим внесенням коштів, оскільки суперечить обставинам, які були визнанні представником банку в судовому засіданні та не підтвердженні належними та допустимим доказами, а саме первинним розрахунково-касовим документом.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції представник банку підтримала вимоги своєї апеляції, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у ній. Заперечила щодо задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 за її недоведеністю.

ОСОБА_8, ОСОБА_4 на перегляд справи не з'явилися, належним чином повідомленні. Їх представник ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги банку, вважає її безпідставною. Наполягає на задоволенні своєї апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем частково пропущено строк позовної давності, а нарахування пені у розмірі твердої та процентної ставки є подвійною відповідальністю.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на строк по 08 серпня 2023 р., у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 43 568,08 доларів США, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,25 % місячних.

В забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були укладені договори поруки.

На виконання умов договору банком було видано ОСОБА_8 готівку в сумі 35000 доларів США, що підтверджується її заявою на видачу готівки № 01 від 08 серпня 2008 року та ордером-розпорядженням № 01 про видачу кредиту від 08 серпня 2008 року не заперечувалося сторонами.

Позичальник взяті на себе зобов'язання щодо повернення отриманих коштів не виконував, внаслідок чого станом на 04.09.2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту- 37 826,8 доларів США, по процентах - 26087,17 доларів США, по комісії - 87585,29 грн., по пені - 638442,58 грн., по штрафу - 76 589,53 грн..

22.09.14 року банк направив позичальнику та поручителям повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 5 днів з часу отримання повідомлення, а 08.12.14 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості.

За клопотанням ОСОБА_8 для визначення правильності проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором у справі 13.03.15 року судом призначалася судово-економічна експертиза, яка не була проведена з причини відмови проведення її оплати (а.с.47,77,78,102,103).

Наявність заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, випискою руху коштів по рахунку, списанням коштів на погашення заборгованості з карткових рахунків ОСОБА_8., ОСОБА_4 (а.с.4-7,205,206-213,217-224).

Відповідачами подано до суду першої інстанції заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до кредитного договору (п.5.5.) сторони визначили строк позовної давності у п'ять років, в тому числі щодо винагороди, неустойки.

Пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що щомісяця в період сплати, тобто з 22 по 27 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 623,80 доларів США. Пунктом 3.7 передбачено, що заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. В період з 22 по 27 червня 2009 року позичальник повинен був надати банку кошти в розмірі 623,80 доларів США. Фактично позичальник сплатив 523 долари США, тобто 28.06.2009 року у позичальника виникла прострочка 100,80 доларів США, з яких прострочка по тілу кредиту - 28,92 доларів США. В липні 2009 року в період сплати позичальник не вніс щомісячний платіж, тому 28.07.2015р. виникає прострочена заборгованість в розмірі 48,62 доларів США.

По прострочці від 28.06.2009 року 120 днів (п. 8.1.2) спливає 26.10.2009р., а позичальник прострочку, що виникла 28.06.2009р., погасив 18.09.2009 року в розмірі 45,89 доларів США). По прострочці від 28.07.2009 року 120-й день спливає 15.11.2009 року, а позичальник погасив цю прострочену заборгованість по тілу кредиту - 08.10.2009 року в розмірі 77.88 доларів США. 28.08.2009 року позичальник мав сплатити по тілу кредиту 30,19 доларів США., а 120 день прострочення по даному платежу спливає 25.12.2009 року, позичальник не погасив цю прострочену заборгованість -08.10.2009року. Таким чином, станом на 31.12.2009 року банк не мав підстав для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту відповідно до п. 8.2 кредитного договору, так як станом на цей час прострочення по платежам становило менше 120 днів. Внесення платежів мало місце також 23.02.10 року, 02.03.10 року. Посилання представника відповідачів на те, що відповідачами після 27.02.09 року не вносилися будь-які платежі спростовуються відомостями про зняття готівки з картки ОСОБА_8 (а. с. 217-221, № НОМЕР_1) та картки ОСОБА_4 (а. с. 222-224, № НОМЕР_2) та випискою по рахунку позичальника, де відображено надходження коштів з конкретної платіжної картки (а.с.206-213).

Таким чином, відповідач вчиняв дії, які вказують на визнання ним свого боргу та у відповідності з ст.264 ЦК України переривають позовну давність.

Здавши позовну заяву на пошту 03.12.2014 року, банк не пропустив п'ятирічний строк позовної давності.

З врахуванням цього судом першої інстанції безпідставно було зменшено розмір тіла кредиту та пені в зв'язку із пропуском строку позовної давності. У частині зменшення пені колегія суддів рахує можливим вийти за межі апеляційних скарг, так як має місце неправильне застосування норм матеріального права ( ч.3 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до умов договору, п.5.3, сторони визначили санкцію за порушення строків внесення платежів у виді двох складових - твердої суми та процентної суми від ціни позову (250 грн. + 5%), що не є подвійним стягненням та нарахуванням процентів на неустойку.

Відповідно до договорів поруки (п.12) сторони визначили, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. На час звернення до суду з даним позовом вказаний строк пропущений не був.

Заборгованості за кредитом у частині комісії, пені, штрафів має бути стягнута не в іноземній валюті, а у національній валюті, тому апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачів не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, а доводи апеляційної скарги банку вказують на ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм діючого законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності з вимогами ст..88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати на користь банку понесені банком при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_4, солідарно, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» станом на 04.09.2014 року заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту - 37 826,8 доларів США, по відсотках - 26087,17 доларів США, по комісії - 87585,29 грн., по пені - 638442,58 грн., по штрафу - 76 589,53 грн. та по 3836,7 грн. судових витрат, з кожного.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : підпис Судді : підписи

З оригіналом згідно : суддя Апеляційного суду В.П. Фанда