Провадження № 2-1131/16
У Х В А Л А

04 січня 2016 року суддя Солом'янського районного суду міста Києва Демидовська А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, позивач просить суд поновити його на посаді головного інженера ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» виконавчого органу Київради, стягнути з останнього 17 240,27 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.12.2015 по 31.12.2015.

Проте, позивач не дотримався вимог ст.120 ЦПК України, згідно якої хоча по трудовим спорам і не вимагається доручення копій додатків до позову по кількості відповідачів у справі, проте передбачений обов`язок подати копії самого позову по кількості таких осіб, чого позивач не дотримався.

Щодо виконання позивачем вимог п.5 та п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, то слід констатувати, що позивач не дотримався і даних вимог закону.

Зокрема, ним взагалі не викладено обставини щодо обґрунтування позовних вимог до відповідачів фізичних осіб у справі і не зазначено доказів на підтвердження цих обставин. В даному випадку суд акцентує увагу позивача на тому, що ЦПК України чітко вимагає від позивача зазначити всі докази саме на цій стадії, вже представлення їх суду можливе і після відкриття провадження у справі.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини в обґрунтування позовних вимог відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин в обґрунтування заявлених вимог.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що відповідачем по справі може бути юридична особа, і згідно п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України необхідно позивачу зазначати її місцезнаходження згідно зареєстрованої в установленому порядку інформації про таку особу, оскільки саме за цією інформацією суд буде в разі відкриття провадження по справі повідомляти цю особу саме за цією адресою (зазначити ЄДРПОУ підприємства)

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленим законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Тобто, позивачеві варто зазначити місце проживання відповідачів, а не місце їх роботи.

Позивач всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладає обставини щодо відношення до спірних правовідносин всіх зазначених ним в позові відповідачів.

Дотримання вимог ст.119 та ст.120 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням зазначених судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Демидовська