Справа № 203/2956/16-ц
Провадження № 2/0203/1086/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

23 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що чоловікові позивача належала квартира № 179 корпусу 6 у будинку № 11 по вул. Шнеєрсона Менахем-Мендл у м. Дніпрі. У грудні 2015 року останній помер, після чого позивач звернулася до нотаріуса, проте їй було видано свідоцтво про право на спадщину лише на ? частини квартири. У решті нотаріусом було відмовлено через ненадання правовстановлювального документа на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частини спадкової квартири за законом (а.с.а.с. 2 5).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, а представник відповідача заперечувала проти його задоволення.

Третя особа до суду не зявилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 42).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що чоловікові позивача, ОСОБА_3, належить квартира № 179 корпусу 6 у будинку № 11 по вул. Шнеєрсона Менахем-Мендл у м. Дніпрі:

-? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1998 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням від 25.03.1998 року № 5/358-98 (а.с. 70);

-? частини на підставі договору дарування частини квартири від 11.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого у реєстрі за № 1038 (а.с. 11).

Вказана квартира має загальну площу 66,4 м2, житлову 39,0 м2 і складається з наступних елементів: коридор 1 площею 12,4 м2, кладова 2 площею 1,1 м2, кухня 3 площею 7,3 м2, житлова 4 площею 17,0 м2, житлова 5 площею 10,1 м2, кладова 6 площею 0,6 м2, ванна 7 площею 2,8 м2, туалет 8 площею 1,3 м2, житлова 9 площею 11,9 м2, балкон площею 0,8 м2, лоджія площею 1,1 м2 (а.с.а.с. 12 14).

15 грудня 2015 року ОСОБА_3 помер (а.с. 8).

17 червня 2016 року позивачу третьою особою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частина квартири, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1998 року (а.с. 15).

Того ж дня третя особа своєю постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на решту квартири у звязку з тим, що вона не надала докази реєстрації права власності на це майно (а.с. 17).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що на час смерті ОСОБА_3 залишилося три спадкоємці його майна позивач, дочка померлого ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_6 (а.с.а.с. 45 48, 61 63).

Між тим, тепер позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки дочка померлого відмовилась від спадщини на користь позивача, а його мати не побажала її приймати (а.с.а.с. 44, 60).

За правилами частини 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї.

Позивач на час смерті чоловіка постійно мешкала з ним, не відмовилася від спадщини, отже, у розумінні закону, прийняла спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняла спадкове майно після смерті чоловіка, отримала свідоцтво про право на частку спадщини, є спадкоємцем першої черги.

При цьому суд вважає, що спірна частина спадкового майна входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_3, оскільки була придбана за договором дарування, посвідченим нотаріально.

Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 169, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 15 грудня 2015 року, на ? частки квартира № 179 корпусу 6 у будинку № 11 по вулиці Шнеєрсона Менахем-Мендл у місті Дніпрі (коридор 1 площею 12,4 м2, кладова 2 площею 1,1 м2, кухня 3 площею 7,3 м2, житлова 4 площею 17,0 м2, житлова 5 площею 10,1 м2, кладова 6 площею 0,6 м2, ванна 7 площею 2,8 м2, туалет 8 площею 1,3 м2, житлова 9 площею 11,9 м2, балкон площею 0,8 м2, лоджія площею 1,1 м2, загальна площа 66,4 м2, житлова площа 39,0 м2).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 26 липня 2016 року.

Суддя М.О. Католікян