Номер провадження: 22-ц/785/5830/16
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Журавльова О.Г.

при секретарі: Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Малиновський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року, -

встановила:

У листопаді 2015р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Малиновський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, посилаючись на те, що їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998р. та нотаріально посвідченого договору дарування від 15 вересня 2015р. належить квартира АДРЕСА_1.

Позивачі зазначали, що 23 грудня 2011р. у зазначеній квартирі, зі згоди попереднього власника ОСОБА_7, був зареєстрований ОСОБА_8, та з 14 листопада 2012р. були зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 Позивачі стверджували, що у зв'язку із проживанням відповідачів у квартирі, яка належить їм на праві власності, вони позбавлені можливості користуватись своїм майном та проживати із своїми членами сім`ї. Вказали, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з 10 березня 2014року в зазначеній квартирі не проживають та не є членами їх сім`ї. Оскільки добровільно виселитись та знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 та визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування вказаною вище квартирою.

Ухвалою суду від 07 квітня 2016р. позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Малиновський РВ ГУДМС в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення були виділені в окреме провадження (а.с.113).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Малиновський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3подали апеляційну скаргу у якій просять рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що 14 листопада 2012 року за згодою позивачів та тодішнього співвласника спірної квартири ОСОБА_7, відповідачі стали проживати у зазначеній квартирі і були у ній зареєстровані як члени сім'ї та набули права користування житловою площею.

Як встановлено судом першої інстанції з 1998 року позивачі були співвласниками спірної квартири, їхнє право власності на квартиру ніколи не припинялось і не переходило до інших осіб. Вони були на момент дачі згоди на проживання відповідачів у спірній квартирі співвласниками цього жилого приміщення і залишаються ними.

Укладення договору дарування частки квартири 15 вересня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 призвело лише до збільшення частки останньої у праві власності на квартиру та до зміни складу співвласників, але жодним чином не вплинуло на обсяг прав і обов'язків відповідачів.

У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

При вселенні на спірну жилу площу власник житла визначив відповідачам для проживання житлову кімнату, де вони постійно проживають по теперішній час.

Діючим законодавством України не передбачені підстави визнання будь-якої особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, шляхом її виселення внаслідок односторонньої зміни волевиявлення його власником.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, лише за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, тобто у випадках, коли наймач або члени його сім'ї чи особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У ході судового розгляду справи не встановлено жодної із перелічених підстав для виселення відповідачів, а тому у позові було відмовлено.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

О.Г. Журавльов

С.П. Гайворонський