Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-39/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Волощука В.В.

з участю:

секретаря судового засідання Федорчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Олевську подання державного виконавця про визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

20.01.2016 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, посилаючись на те, що у відділі державної виконавчої служби Олевського РУЮ на виконанні знаходиться виконавчий лист №2-39/12 виданий Олевським районним судом 03.04.2012 року на підставі рішення від 07.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) до 02.04.2002 року, тобто до досягнення повноліття дитиною, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

19.01.2016 року до ВДВС Олевського РУЮ стягувачкою ОСОБА_4 було подану заяву про визнання відмови від примусового виконання рішення суду від 07.02.2012 року, оскільки між нею та боржком було досягнуто взаємної згоди про добровільну участь боржника в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є підстави прийняти відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд своєю ухвалою приймає відмову стягувача від примусового виконання, якщо це не суперечить закону або не порушує права чи свободи інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд має право перевірити і не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07.02.2012 року у справі №2-39/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02.04.2022 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

12.03.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого 03.04.2012 року про примусове стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

На даний час стягувач ОСОБА_4 не бажає примусового виконання вказаного рішення, просить прийняти її відмову від примусового виконання, про що добровільно заявила і 19.01.2016 року звернулася до відділу ДВС Олевського РУЮ з відповідною заявою.

Сумнівів у добровільній відмові стягувача від примусового виконання у суду не виникає, відмова ОСОБА_4 від виконання рішення не суперечить закону та не порушує права чи свободи інших осіб.

Закінчення виконавчого провадження у звязку із визнанням судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, підлягає відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.372 ЦПК, ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця про визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від примусового виконання рішення суду від 07.02.2012 року у справі №2-39/12.

Припинити примусове стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх сплати ОСОБА_4.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_5