Номер провадження: 22-ц/785/1918/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ЖБК «Центральний -17» про визнання права власності на пай-,

встановила:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом та просила про визнання права власності за нею на 1/2 частку паю на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 липня 1984 року ОСОБА_4, отримала від держави 2- х кімнатну квартиру у комуні- №16 в будинку 36, корпус 4, по вул. Фрунзе, в м. Одесі на себе та сина ОСОБА_5, що підтверджується ордером №499 серія ЛР, виданим Виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Одеси на підставі рішення №270 від 18.06.1984 р.

14 січня 1988 року ОСОБА_4 отримала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі ордеру №93 серія ЛР, виданим Виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Одеси на підставі рішення №56 від 5.02.1988 р.

30 червня 1989 року позивачка та син ОСОБА_5 обміняли вищезазначені квартири на трикімнатну квартиру в ЖБК «Центральний-17», що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 149/2, кв, 20, на підставі обмінного ордеру №5314 серія БО від 13 червня 1989 року, виданого на підставі рішення комісії Бюро обміну житлових приміщень Одеського міського виконкому.

ОСОБА_4 рівно як її син є рівноправними членами вищезазначеного кооперативу, що підтверджується виписками з протоколу зборів уповноважених ЖСК «Центральний-17» від 16.06.1989 p., 16.04.2007 p., 21.09.2009 p.

Відповідно до виписки протоколу зборів уповноважених ЖСК «Центральний-17» від 21.09.2009 р. ОСОБА_4 є членом ЖСК і власником кв. №20 нарівні зі своїм сином ОСОБА_5.

Позивачка вважає, що оскільки ОСОБА_4 є членом ЖСК її право на пай було порушено діями як діями її сина так і діями органів місцевого самоврядування, які безпідставно та незаконно зареєстрували право власності на частину квартири позивача за іншим власником, чим фактично порушили її права.

Внаслідок порушення права ОСОБА_4 на пай і послідуючого за цим незаконного оформлення свідоцтва про право власності на ОСОБА_5, ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі - продажу від 26 лютого 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_8, реєстр №423.

Як вважає позивачка, свідоцтво про право власності серії САЕ №067221, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.07.2010р., зареєстрованого в КП «ОМБТ1 та РОН» номер запису 71 в книзі 53к-27, реєстраційний №31281417, на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 149, корп., 2, кв. 20 повинно було видаватися на двох осіб - на неї та на ОСОБА_5

Отже, на думку позивача, ОСОБА_4 на той час була членом ЖБК «Центральний-17», що підтверджується відповідним витягом з протоколу уповноважених зборів від 16.04.2007р. тому вважає що право на пай грубо порушено і її право на пай не визнано ані іншим пайовиком ОСОБА_5 ані виконавчим комітетом Одеської міськради, який оформив право власності на ОСОБА_5, ігноруючи її право на пай, що і стало причиною звернення з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача і позивачка підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з тим, що вказані позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Представники відповідача , Виконавчого комітету Одеської міської ради, та треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ЖБК «Центральний-17» в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Третя особа ОСОБА_7 не визнав позов повністю, вважаючи вимоги безпідставними і недоведеними.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник ОСОБА_4 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 2 - п.4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2010 року по цивільній справі №2-2898/10 окрім того встановлено, «...суд приходить до висновку про те, що власником кв. № 20, в буд. 149/2. по вул. Добровольського в м. Одесі є ОСОБА_5 на ім'я якого колишні мешканці, відповідно до діючого законодавства, перевели виплачений ними пайовий внесок до ЖБК «Центральний - 17», і вважається, що ОСОБА_5, виплатив пай, тому вимоги про визнання права власності за ОСОБА_4, ОСОБА_6 та про встановлення порядку користування квартирою №20, в будинку №149 корп. 2, по вул. Добровольського в м, ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі», (а.с. 111-112).

Вказане рішення набрало законної сили, тому, відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно

виконали обов'язок із доказування, оскільки от. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_9Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2