Справа № 344/1405/15-ц
Провадження № 22-ц/779/113/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2015 року позов задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вбудовану духовку SAMSUNG BF30N3TO11/BWT вартістю 2 462,50 грн та вбудовану поверхню SAMSUNG GN641FDХD1/BWT вартістю 1 476,50 грн.

За ОСОБА_3 відповідно визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, пральну машину LG F8068LD вартістю 2 799,00 грн, блендер погружний ZELMER 490.40 Expresive вартістю 529,90 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено також питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд неправильно встановив обсяг спільно нажитого рухомого майна. Так, за час перебування у шлюбі ними придбано тільки пральну машину LG F8068LD (яку було в 2013 році відчужено) та блендер погружний ZELMER 490.40 Expresive, що знаходиться в користуванні позивача. Разом з тим, суд помилково взяв до уваги квитанції щодо придбання побутової техніки, зокрема, пральної машини LG F8068LD, вбудованої духовки SAMSUNG BF30N3TO11/BWT, вбудованої поверхні SAMSUNG GN641FDХD1/BWT, як належний доказ набуття сторонами в шлюбі майна, оскільки в таких не зазначено прізвище покупця.

Також вказує, що місцевий суд в порушення вимог ст. 70 СК України не відступив від засади рівності часток та не присудив йому більшу частку в майні подружжя. При цьому не врахував, що спірна квартира хоча і придбана в шлюбі, однак за його особисті кошти. Позивач без поважних причин не працювала та не дбала про матеріальне забезпечення сімї.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та виділити їй у власність блендер погружний ZELMER 490.40 Expresive. За ним відповідно визнати право власності на 3/4 частини спірної квартири.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та її представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 18 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Надвірнянського районого суду від 18 червня 2015 року шлюб між ними розірвано (а.с.5,111).

Встановлено, що за час шлюбу сторонами придбано однокімнатну квартиру №26 загальною площею 32,3 кв.м, житловою 16,2 кв.м, яка знаходиться по вул. Миколайчука,30 в м. Івано-Франківську. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2011 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.04.2011 року, право приватної власності на квартиру оформлено за відповідачем (а. с.45-46).

Згідно експертного висновку № 6/05/15 судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року ринкова вартість спірної квартири складає 347 029,91 грн. При цьому експертом зазначено про відсутність технічної можливості виділення сторонам в натурі по 1/2 частині квартири (а.с. 83-98).

За змістом ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» за №11 від 21 грудня 2007 року при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Встановлено, що сторони дітей від шлюбу не мають.

Не наведено відповідачем також і будь-яких інших доказів щодо наявності підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Твердження апелянта щодо придбання спірної квартири за його особисті кошти, оскільки позивач без поважних причин не працювала та відповідно не приймала участі в матеріальному забезпеченні сімї, є голослівними, будь-якими обєктивними доказами не підтверджуються, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов в цій частині суд з врахуванням всіх обставин справи у їх сукупності, в тому числі і висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо неможливості поділу квартири в натурі, прийшов до правильного висновку про розподіл квартири між сторонами в ідеальних частках, беручи також до уваги рівність часток подружжя.

Вірним є і висновок місцевого суду в частині поділу рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано також пральну машину LG F8068LD, блендер погружний ZELMER 490.40 Expresive, вбудовану духовку SAMSUNG BF30N3TO11/BWT та вбудовану поверхню SAMSUNG GN641FDХD1/BWT.

Факт придбання за час перебування у шлюбі пральної машини та блендера ОСОБА_3 не заперечувались, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню.

Що стосується посилання ОСОБА_3 на відчуження в 2013 році пральної машини, а відповідно неможливість включення її до майна, що підлягає поділу, то такі є голослівними та не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Не спроможними є також твердження апелянта щодо необґрунтованості включення до спільно нажитого майна подружжя вбудованих поверхні та духовки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів встановлено, що вбудована газова поверхня SAMSUNG GN642FDХD1/BWT та вбудована електрична духовка SAMSUNG BF30N3TO11/BWT загальною вартістю 4079,00 грн. були придбані 12 жовтня 2012 року у магазині «Фокстрот» за карткою клієнта №+6, виданою на імя ОСОБА_3 Наведена обставина підтверджується долученим в судовому засіданні апеляційного суду листом №04/02/16-01 від 4 лютого 2016 року на запит адвоката ОСОБА_4

Відтак, на спростування факту придбання цього рухомого майна, відповідно як і вартості його, апелянтом суду жодних доказів не представлено.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_5