Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/41/2016

Справа № 330/2072/15-ц

"25" січня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючого в інтересах ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі, суд

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача діючого в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача про розірвання договору оренди землі, за наступними підставами.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 03.08.2006 року позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 7,52 га. яка розташована на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Згідно із договором оренди землі від 09 квітня 2009 року земельна ділянка була передана позивачем в оренду ПП ОСОБА_3, строком на 10 років. П. 4.1 Договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендна плата розрахована на 1 рік за загальну площу і становить - 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 1002 грн., в тому числі прибутковий податок з громадян та інші податки розраховані до чинного законодавства. Згідно з п.4.2 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а п.4.3 передбачено, що орендна плата вноситься в строк до 15 жовтня кожного відповідного року. На думку позивача, з моменту укладання договору відповідач систематично порушує умови договору, чинне законодавство та права і інтереси позивача, а саме відповідач не провів розрахунок по сплаті орендної плати за 2013, 2014, 2015 роки у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті орендної плати, не провів індексацію орендної плати. За таких обставин відповідач систематично допускає порушення взятих на себе зобов'язань які передбачені п.9.4 договору - «своєчасно вносити орендну плату». На неоднократні вимоги позивача до відповідача провести розрахунок орендної плати останній ухилявся, та не виконував свої зобов'язання.Позивач вважає, що відповідно до чинного законодавства та умов договору орендодавець має право, а не обов'язок вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Крім того з моменту укладання договору - тобто з 2008 року по 2015 рік - Відповідач не виконує умови п. 4.1 договору, а саме в частині сплати прибуткового податку з громадян до бюджету України.

На підставі викладеного представник позивача просить суд достроково розірвати договір оренди землі, укладений 09 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємцем ОСОБА_3, ЄДРПОУ НОМЕР_1. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву с проханням слухати справу за його відсутності, зазначивши, що підтримає уточнений позов у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, не повідомивши суд про причини неявки, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином рекомендованими листами, заперечень проти позову не надіслав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 03.08.2006 року позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 7,52 га. яка розташована на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області області.

Як вбачається з вище вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із договором оренди землі від 09 квітня 2009 року (а.с. 5-6) земельна ділянка була передана позивачем в оренду ПП ОСОБА_3, строком на 10 років.

Згідно П. 4.1 Договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендна плата розрахована на 1 рік за загальну площу і становить - 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 1002 грн., в тому числі прибутковий податок з громадян та інші податки розраховані до чинного законодавства.

Згідно з п.4.2 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а п.4.3 передбачено, що орендна плата вноситься в строк до 15 жовтня кожного відповідного року.

Як вбачається з тексту позовної заяви, з моменту укладання договору відповідач систематично порушує умови договору, чинне законодавство та права і інтереси позивача.

Згідно довідки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України № 10300 від 15.01.2016 року та довідки Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області орендна плата за період 2013-2014 року відповідачем не нараховувалася і не виплачувалася.

Так, в порушення умов п.п. 4.1, 4.3 Договору, Відповідач не проводить своєчасний розрахунок по сплаті орендної плати. Окрім того, враховуючи позитивну практику 2013-2015 р.р. щодо розміру сплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою, розмір останньої по Якимівському району зріс до 4-5% від нормативної грошової оцінки. Станом на 01.01.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 7,52 га. яка розташована на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області, складає більше 300 000 грн., тобто орендна плата повинна складати більше 10 000 грн., а сплата орендної плати в розмірі 1002 грн. не відповідає вимогам Закону.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Тобто, зазначене право орендодавця кореспондується з обов'язком орендаря щодо своєчасного внесення орендної плати.

Згідно вимог ст. 141 ч. 1 п. "д" Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Також зазначеною нормою передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку.

Крім того з моменту укладання договору - тобто з 2008 року по 2015 рік - Відповідач не виконує умови п. 4.1 договору, а саме в частині сплати прибуткового податку з громадян до бюджету України.

Як випливає з вище наведеного, на думку суду, відповідач систематично допускає порушення п.9.4 договору яким передбачені обов'язки відповідача, а саме - виконувати інші обов'язки відповідно до умов договору оренди і чинного законодавства, а саме порушує норми Податкового кодексу України згідно якого, а саме вимог ст. 164, 170 передбачено, що: базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом: загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду; дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу; податковим агентом платника податку -орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. За таких обставин відповідач, як податковий агент, систематично порушував норми чинного законодавства та умов договору оренди земельної ділянки, а саме повинен був сплачувати до бюджету прибутковий податок при сплаті орендної плати.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку та орендної плати.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною 1 ст. 626, ст. 629, 651, 654 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України: «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що: на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке Істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному разі має місце неналежне виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та позивачем.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Крім того, позивач посилається на те, що на момент укладення договору розмір орендної плати сторонами за договором було визначено у відповідності до Указу Президента України від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» - у розмірі 1,5% від грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Однак, на теперішній час, згідно до змін, внесених до Указу Президента України від 02.02.2002 року, мінімальний розмір орендної плати за земельну ділянку встановлено як 3% від грошової оцінки земельної ділянки.

Як пояснює представник позивача, у даному випадку встановлений мінімальний розмір орендної плати суттєво більший, ніж був зазначений сторонами у договорі.

Суд вважає ці посилання представника позивача цілком обґрунтованими, оскільки дійсно розмір орендної плати суттєво відрізняється від встановленої договором.

Як було встановлено у судовому засіданні, при укладенні договору оренди сторонами було встановлено орендну плату у мінімальному розмірі, передбаченому законодавством - 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки, тобто вони виходили з того, що ця умова у подальшому збільшуватися не буде. Зміна мінімального розміру орендної плати зумовлена змінами у законодавстві, тобто причинами, які позивач не міг би усунути при всій обачності та турботливості. Виконання такої умови договору як сплата орендної плати у розмірі 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки порушує співвідношення майнових інтересів сторін договору, оскільки цей розмір є вдвічі меншим, ніж той, на який, у відповідності до діючого законодавства, може розраховувати позивач. При цьому ризик зміни даної обставини не несе позивач, оскільки він не може передбачити ці зміни і вони відбуваються не з його волі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному разі є усі умови, передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у даному разі в ході судового слідства встановлено факт порушення відповідачем зобов?язань за договором оренди, укладеним між ним та позивачем, щодо сплати земельного податку, а також встановлено факт істотної зміни обставин і недосягнення сторонами договору згоди щодо зміни умов договору.

Таким чином, згідно до ст. ст. 611, 652 ЦК України, є всі підстави для задоволення позову та розірвання договору оренди земельної ділянки від 09.04.2008 року.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору

На підставі викладеного, керуючись ст. 610, 611, 652 ЦК України, ст. ст. 78, 90, 152, 158 ЗК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 діючого в інтересах ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі, - задовольнити повністю.

Достроково розірвати договір оренди землі, укладений 09 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємцем ОСОБА_3, ЄДРПОУ НОМЕР_1.

Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_3, ЄДРПОУ НОМЕР_1, який мешкає по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає по АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо через Якимівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: Федорець С.В.