Провадження № 2/638/1178/16
26 січня 2016 року м. Харкова
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого: судді Цвіра Д.М.,
при секретарі Подпрядовій В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати стягнути з ОСОБА_2
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.03.2008 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб. За час проживання у шлюбі подружжя за сумісні кошти купили однокімнатну квартиру № 98 в будинку літ. «А-16» номер 48-В, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Цілиноградська.
В безспірному порядку сторони не дійшли згоди стосовно розподілу набутого майна, що стало підставою для звернення до суду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та надала пояснення аналогічні позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомила.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З копії договору уступки майнових прав на нерухомість № 01-179-060 від 22.08.2011 р. укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «РЕСЕКТ БУДІНВЕСТ» (Управитель) та ОСОБА_2 , вбачається, що предметом договору є уступка майнових прав Управителя на набуття у власність обєкта інвестування в Обєкті будівництва, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Цілиноградська, 48 (секція 1г) (а.с. 4-6).
Відповідно до копії відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.01.2016 р. відповідач є власником квартири , в житловому будинку літ. А-16 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 46).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Представником позивача у судовому засіданні зазначено, що сторони у справі є подружжям та їх шлюб на теперішній час розірвано, проте жодних доказів в підтвердження цих доводів не надано.
Відомості про належність спірної квартири на праві власності позивачу подано суду лише в копії. Оригінала для огляду суду не надано.
Представник позивача не скористалась своїм правом заявити клопотання про витребування або забезпечення доказів у справі, у разі наявності складнощів у поданні доказів.
Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позов не доведений та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 174, 208-209, 212-215 ЦПК України, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя - Д.М.Цвіра