АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/198/16 Справа № 199/1854/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та Акціонерного товариства «ОСОБА_2 Капітал» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», Акціонерного товариства «ОСОБА_2 Капітал», треті особи : фізична особа підприємець ОСОБА_4, фізична особа підприємець ОСОБА_5 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів про захист прав споживача.

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень, позивачка посилалася на те, що 13 грудня 2013 року близько 20.00 години вдома уклала договір про надання споживчого кредиту №9 з Акціонерним товариством «ОСОБА_2 Капітал». Оскільки було пізно та представник банку діяв поспіхом, позивач не мала змоги прочитати умови договору. Крім того, у договорі була відсутня інформація про розмір сукупної вартості кредиту у грошовому виразі та позивачці не був наданий графік погашення кредиту, через, що вона не одразу зрозуміла скільки повинна сплачувати за договором.

14 грудня 2013 р. позивачка переглянула умови договору та виявила, що представник AT «ОСОБА_2 Капітал» надав недостовірну інформацію щодо умов надання кредиту, відповідно до якого вона повинна сплатити набагато більше, ніж припускала при підписанні договору.

16 грудня 2013 р. позивачка звернулась до відділення банку за місцем проживання з наміром відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, але співробітники відділення банку повідомили, що не мають повноважень для вирішення даного питання та порадили звернутись до головного відділення банку у м. Київ.

17 грудня 2013 р. згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка надіслала листа до головного відділення акціонерного товариства «ОСОБА_2 Капітал» у м. Київ, в якому повідомила про намір відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту, утім, станом на 26 грудня 2013 р. нею не отримано відповіді із банку, а чотирнадцятиденний строк вже спливав. Тому позивачка направила ще одного листа до головного відділення банку у м. Київ, а також аналогічного листа направила і до відділення банку у м. Дніпропетровськ.

30 січня 2014 р. позивач отримала відповідь банку, в якій було зазначено, що для відмови від укладення споживчого кредиту вона повинна була звернутись у чотирнадцятиденний строк до відділення банку особисто та написати заяву встановленого зразка, і оскільки позивач цього не зробила, то повинна сплачувати кредит.

Позивачка вважає, що така вимога банку порушує її права, оскільки дана вимога банку не відповідає ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Крім того, відповідно до ч. 3 Кредитного договору «Відомості про підприємство торгівлі» зазначено, що грошові кошти за товар перераховуються ФОП ОСОБА_5, з яким позивачка не укладала жодних договорів купівлі-продажу та не брала на себе зобовязання прийняти та оплатити товар.

Дотримуючись вимог ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка повідомила AT «ОСОБА_2 Капітал» про подану ФОП ОСОБА_4 заяву про розірвання договору купівлі-продажу.

ОСОБА_3Є неодноразово зверталася до ФОП ОСОБА_4 особисто та письмово з вимогою розірвати договір на виготовлення металопластикових вікон, але відповіді не отримала. Після цього вона звернулась до інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області за захистом своїх прав.

Інспекцією було проведено перевірку та встановлено порушення законодавства про захист прав споживачів з боку ФОП ОСОБА_4 та надано припис на розірвання договору, укладеного з позивачкою.

20 лютого 2014 року позивачка отримала від АТ « ОСОБА_2 Капітал» повідомлення про відступлення права вимоги у власність ПАТ «Перший український міжнародний банк».

З урахуванням всіх обставин позивачка просила розірвати договір споживчого кредиту №9 від 13 грудня 2013 року укладений між нею та АТ «ОСОБА_2 Кредит».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2014 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Розірвано договір №9 від 13 грудня 2013 року про надання споживчого кредиту, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством «ОСОБА_2 Капітал», право вимоги щодо заборгованості за яким відступлено 13 січня 2013 року «Першому українському міжнародному банку».

Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частині рішення, вірно зазначено номер кредитного договору «№9».

В апеляційних скаргах АТ «ОСОБА_2 ренесанс Кредит» та ПАТ «Перший український міжнародний банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2013 року між позивачем та AT «ОСОБА_2 кредит» був укладений кредитний договір з метою оплати товару (ів) та/або послуг, вказаних в частині 4 цієї пропозиції (надалі товар) у субєкта господарювання, зазначеного в п.3.1.1 частини 3 цієї пропозиції (підприємство торгівлі); сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.9 цієї пропозиції (разова комісія) та оплати ціни договору страхування, що укладається зі страховиком, та умови якого зазначені в частині 5 цієї пропозиції, якщо її не буде сплачено самостійно.

Відповідно до пропозиції укласти договір, пропозиція являє собою оферту Банку про укладення між позивачем та Страховиком Договору страхування та між позивачем та Банком - договору про надання споживчого кредиту у розмірі, вказаному у п. 2.2 частини 2 цієї пропозиції (сума кредиту) з метою оплати Товару, оплати разової комісії Банку та оплати ціни Договору страхування згідно з цією Пропозицією та Умовами.

Як встановлено судом, зазначена пропозиція була підписана позивачем за умовляннями представника АТ «ОСОБА_2 Кредит», який потрапив до квартири позивача з метою розшуку осіб, згодних змінити у квартирі вікна на більш сучасні.

Судом встановлено, що наступного дня після підписання даної пропозиції позивач звернулася до АТ «ОСОБА_2 Кредит» із заявою про відкликання згоди на укладення кредитного договору, та 02 січня 2014 року отримала відповідь із розясненням про необхідність звернутися до представника банку для написання заяви, встановленого Банком зразку у термін чотирнадцяти календарних днів з моменту укладення Договору №9 від 13 грудня 2013 року.

З цієї відповіді на заяву також стало відомо, що АТ «ОСОБА_2 Кредит» було відкрито поточний рахунок №9679 та 16 грудня 2013 року були перераховані кошти на рахунок підприємства торгівлі. Також ОСОБА_3 було повідомлено про те, що оскільки умови повного повернення товару не були виконані, а саме Банком не було отримано заяви, встановленого зразку про повернення товару та дострокове погашення кредиту, що свідчить про те, що кредитний договір не є закритим.

Товар, зазначений у договорі (вікна) позивачу не був доставлений та встановлений.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства, що підтверджується належними доказами, наданими позивачкою, а також з того, що органом виконавчої влади в сфері захисту прав споживачів встановлено порушення відповідачами вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів та керуючись положеннями ст.ст. 651, 652 ЦК України, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дійшов висновку про задоволення позову.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах.

Відповідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що позивачка у передбачений законом строк та у передбаченому законом порядку звернулась до відповідача АТ «ОСОБА_2 Кредит» з вимогою про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8)

Доводи апеляційних скарг АТ «ОСОБА_2 Кредит» та ПАТ «Перший український міжнародний банк» про те, що ОСОБА_3 з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту повинна була одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором, безпідставні, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 уклала договір на виготовлення металопластикових конструкцій з ФОП ОСОБА_4, а банком кошти перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_5 з яким позивачка ніяких договорів не укладала.

Інші доводи апеляційних скарг стосуються переоцінки доказів, викладених в рішенні суду та не дають підстав для висновку, що рішенням суду були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та Акціонерного товариства «ОСОБА_2 Капітал» - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_6