Справа № 307/1910/16-ц
Провадження № 2/307/1122/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі Ком'яті Н.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Чумалівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 пред'явив позов в суд про визнання за неповнолітнім ОСОБА_2 права власності на спадковий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 у 1983 році побудував житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер .

30 березня 2016 року ОСОБА_3 склав заповітне розпорядження, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті йому належало заповів своєму внукові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю АДРЕСА_2.

04 липня 2016 року в інтересах ОСОБА_2 він звернувся до державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на будинок

Тому він в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 змушений звернутись з позовом в суд про визнання права власності на спадковий будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Чумалівської сільської ради в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити.

Довідкою № 454 від 10 червня 2016 року виданою Чумалівською сільською радою стверджується що відповідно до запису по господарської книги № 9 особистий рахунок № НОМЕР_1 власником дврогосподарства АДРЕСА_1 до дня смерті значився ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Довідкою № 576 від 23 червня 2016 року виданою Чумалівською сільською радою стверджується, що у померлого ОСОБА_3, немає інвалідів дітей, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині.

Свідоцтвом про смерть стверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Поняття майнового права визначено ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до якого майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Стаття 190 ЦК України встановлює, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частина 5 статті 1268 ЦК України встановлює порядок прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст.ст.1268, 1269, 1299 ЦК).

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця права, отримати право на її проведення.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Частиною 1 ст.182 ЦК встановлено, що " право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов'язковій державній реєстрації ". Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухомість, обтяження таких прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п.6 ст.3 вищевказаного закону - будь-які правочини щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього закону.

Таким чином, на даний час державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, то є можливості особи, який вважає себе його власником, здійснювати будь-які угоди щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування. У зв'язку із цим було зроблено витяг із зазначеного узагальнення.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ВССУ вказав: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Статтею 1299 ЦК встановлено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених частиною 1 статті 1297, частиною 1 статті 1299 ЦК України, по оформленню права на спадщину, у складі якого є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в пункті 27 постанов від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є право встановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України " Про власність " об'єктами права особистої власності можуть бути житлові будинки, квартири, предмети особистого користування й інші речі.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України " Про власність " володіння майном визначається правомірним, якщо зворотне не буде встановлено судом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач відповідно до Стаття 1233 ЦК України є спадкоємцем за заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Інших спадкоємців на майно померлого ОСОБА_3 які мають обов'язкову частку у спадщині не має, що є доведеним та встановлено в судовому засіданні.

Про прийняття позивачем неповнолітнім ОСОБА_2 спадщини - спадкового будинку після смерті ОСОБА_3, свідчить та обставина, що він є неповнолітнім та звернувся в Державну нотаріальну контора з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України ч. 4 малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити.

На основі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 197 ч.2, 215, 213 ЦПК України, ст. ст. 376 ч.3, 1233-1235, 1261, 1268 ч.3 ЦК України,

РІШИВ

Позов задовольнити повністю

Визнати право власності в цілому на спадковий будинок АДРЕСА_1 за неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Тячівського районного суду. В.І. Мельник