Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/62/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

28.01.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Кіровоградської Державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_6 Аграрних Наук України , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 академія аграрних наук України, директор Кіровоградської державної сільськогосподарської станції НААН України ОСОБА_7, Державне підприємство «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої плати за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з серпня 2005 року він працював директором державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» за контрактом. Наказом директора Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України від 30.06.2015 року №54-к він був звільнений із займаної посади на підставі п.8ст.36 КЗпП України за невиконання умов, передбачених контрактом.

Вважав звільнення його з роботи незаконним, оскільки наказ не містить інформації про те, за невиконання яких умов контракту його було звільнено. Крім того, припинення контракту на підставі п.8 ст.36 КЗпП України відбувається за згодою сторін трудового договору (контракту), а тому фактично він був звільнений за ініціативою роботодавця (ст.41 КЗпП України) без узгодження із трудовим колективом у період його тимчасової непрацездатності.

Порушення відповідачем його трудових прав принижує його честь, гідність та ділову репутацію і завдало йому моральної шкоди (а.с.25)

Посилаючись на ці обставини, з урахуванням змін позовних вимог (03.08.15 р. а.с.44-45), просив визнати незаконним і скасувати наказ №54-к від 30.06.2015 року про звільнення його з посади директора державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_6 академії аграрних наук України», поновити його на посаді директора, стягнути з відповідача 4 196 гривень 53 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бобринецького районного суду від 01 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади проведено з додержанням норм КЗпП та умов контракту.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважав доведеними, невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зазначає, що фактично звільнення його з роботи було здійснено не з підстав, передбачених контрактом, а з ініціативи роботодавця. Вказує на те, що висновок суду про порушення ним умов контракту ґрунтується на неповно з»ясованих обставинах справи, оскільки при визначенні ефективності його роботи не був взятий до уваги наявний розмір незавершеного виробництва, по завершенні якого підприємство могло б розрахуватися за кредиторською заборгованістю. Допустимих доказів щодо доведення ним підприємства до банкрутства, що є кримінально караним діянням, не надано.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Встановлено, що, починаючи з 15.08.2005 року позивач працював директором державного підприємства Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської ДСГДС УААН за контрактами, які продовжувалися після закінчення терміну дії попереднього. З 01.01.2015 року позивач працював на умовах контракту, укладеного між ним та Кіровоградською державною сільськогосподарською дослідною станцією НААН України 31.12.2014 року.

Наказом директора Кіровоградської ДСГДС УААН від 30.06.2015 року ОСОБА_5 було звільнено із займаної посади з 01.07.2015 року за невиконання умов, передбачених контактом, відповідно до п.8ст.36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудовий договір між сторонами було припинено з підстав, передбачених контрактом, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому положення ч.3ст.40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті) на даний випадок не поширюється.

Суд також дійшов висновку про те, що факт невиконання позивачем умов контракту та наявності обставин, які відповідно до п.24 контракту є підставою для звільнення керівника з посади з ініціативи Станції, Академії до закінчення його дії, підтверджується актом перевірки комісією НААН України окремих питань господарсько-фінансової діяльності ДП ДГ «Червоний землероб» від 10.06.2015 року та додатком №1 до листа директора ОСОБА_8 ОСОБА_7 НААН від 26.06.2015р. №138 щодо надання згоди на звільнення позивача за невиконання умов контракту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, у якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін ( у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності при найманні на роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 р. №203 ( з наст. змінами) передбачено, що наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту. Пунктом 16 цього Положення визначено, що контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. При розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій крижці керівника підприємства( пункт 17 Положення).

Зміст розділу 2 контракту дає підстави вважати, що підставою для розірвання контракту є невиконання керівником умов, передбачених пп.7-12 контракту. Крім того, пунктом 24 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Станції, Академії, в тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення його дії, у зазначених у цьому пункті випадках, зокрема: у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості; неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів та іншого державного майна; грубого порушення (навіть одноразового) керівником законодавства чи обов»язків, передбачених контрактом, в результаті чого для господарства настали значні негативні наслідки ( понесені збитки, виплачені штрафи, постраждало добре ім»я господарства, станції та академії і т.п).

Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи сторін щодо наявності підстав для дострокового припинення (розірвання) контракту та звільнення позивача з посади з підстав, передбачених контрактом, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність фактів допущення позивачем зростання обсягів кредиторської заборгованості ДП ДГ «Червоний землероб», неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів та іншого державного майна, які викладені в обґрунтуванні підстав дострокового припинення контракту з ОСОБА_5 у листі директора ОСОБА_8 ОСОБА_7 НААН від 26.06.15р. та підтверджені долученими до матеріалів справи письмовими доказами, акті перевірки окремих питань господарсько-фінансової діяльності підприємства від 10.06.2015 року. Доводи позивача щодо недоведеності відповідачем обставин, які стали підставою для його звільнення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не спростовують фактів, викладених у зазначених документах.

Зважаючи на те, позивач був звільнений з роботи за п.8ст.36 КЗпП України, положення ч.3ст.40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності не застосовується.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача було проведено відповідно до умов контракту та з додержанням норм КЗпП України. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення (ст.309 ЦПК України) відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Бобринецького районного суду від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: