Справа № 372/6200/14-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/606/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 25.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, правонаступником процесуальних прав та обовязків якого є ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,056 га, що знаходиться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :03:031:0144. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_5, яка без його згоди на належній йому земельній ділянці встановила паркан довжиною 15,32 м., чим порушила межі належної позивачу земельної ділянки.

Під час розгляду справи у звязку зі смертю ОСОБА_3 позивача було замінено його правонаступником ОСОБА_4, яка з урахуванням уточнення позовних вимог просила усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,056 га, що знаходиться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати паркан, побудований на лінії від «А» до «Г» відповідно до даних державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №108653, виданого 19 липня 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3006.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,056 га, що знаходиться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати паркан, побудований на лінії від «А» до «Г» відповідно до даних державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ № 108653, виданого Підгірцівською сільською радою 19 липня 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3006.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача встановила металевий паркан між земельними ділянками сторін, у звязку з чим площа земельної ділянки позивача зменшилася на 0,0054 га, а площа її земельної ділянки збільшилася на 0,0054 га, внаслідок чого площа земельних ділянок сторін не відповідає даним державних актів та даним у Державному земельному кадастру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач без належних правових підстав зайняла частину належної позивачу земельної ділянки, чим порушено право позивача на користування належною йому частиною земельною ділянкою, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,056 га з цільовим призначенням для ведення садівництва та городництва, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :03:031:0144, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІV-КВ №108653, виданого 19 липня 2002 року на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 27 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3006 (а.с.8, 92-93).

03 квітня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-БК №332802 від 03 квітня 2015 року (а.с. 164).

19 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,056 га з цільовим призначенням для ведення садівництва та городництва, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (а.с.175).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19 жовтня 2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (а.с.197).

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2, якій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 021943, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 вересня 2010 року, належить земельна ділянка площею 0,0481 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, садове товариство «Арсеналець-6», кадастровий номер :03:031:0026.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 15/10-15 від 29 травня 2015 року за рахунок фактичного встановлення металевого паркану між земельними ділянками сторін, площа земельної ділянки відповідача (кадастровий номер :03:031:0026) збільшена на 0,0054 га, а площа земельної ділянки позивача (кадастровий номер :03:031:0144) зменшена на 0,0054 га, у звязку з чим площа земельних ділянок сторін не відповідає даним, що містяться у державних актах на ці земельні ділянки та базі даних Державного земельного кадастру (а.с.140-154).

Отже, установивши, що ОСОБА_2 без належних правових підстав зайняла частину належної позивачу земельної ділянки, встановивши на ній паркан, чим порушила право ОСОБА_4 на користування цією частиною земельної ділянки, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме, усунення перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача демонтувати паркан, побудований на земельній ділянці позивача, що відповідає способу захисту, встановленого ч.3 ст.152 ЗК України.

Таким чином висновки суду відповідають вимогам матеріального й процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вимоги позову обґрунтовані тим, що позивача позбавлено фактичного володіння над його майном, у звязку з чим, на думку відповідача, позивач має предявити віндикаційний позов, тобто, про витребування майна із чужого незаконного володіння, то вони є необґрунтованими з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді