Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

26 січня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Наумов С.В.,

при секретарі Слакві-Марчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2008р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1701/0308/88-020, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошті у розмірі 30 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 28.07.2015р. прострочена заборгованість складає 200 982,72 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором від 13.03.2008р. між сторонами укладено іпотечний договір № 1701/0308/88-020 Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. С. Стрільців, 7. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2008р. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а тому представник позивача в рахунок погашення заборгованості просить задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судове засідання представник позивача не з?явилась, однак подала до суду заяву в якій просила розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Крім того не заперечила проти ухвалення в справі заочного рішення.

Відповідач належним чином викликався до суду для розгляду справи, зокрема на 15 год. 30 хв., 28.10.2015р., на 12 год., 04.12.2015р. та на 14 год. 30 хв., 26.01.2016р. що стверджується рекомендованими листами з повідомленнями «Укрпошта» повернутими до суду за закінченням терміну зберігання, однак в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими обґрунтовується позов, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1701/0308/88-020 від 13.03.2008р., що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк».

13.03.2008р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1701/0308/88-020, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошті у розмірі 30 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 28.07.2015р. наявна заборгованість складає 200 982,72 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 197 251,77 грн.; сума заборгованості за відсотками 3 730,95 грн. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором від 13.03.2008р. між сторонами укладено іпотечний договір № 1701/0308/88-020 Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. С. Стрільців, 7. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2008р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

За змістом ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представником банку відповідачу 20.08.2015р. була надіслана письмова вимога про усунення порушення основного зобовязання за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та змісту іпотечного договору.

А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим.

В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, вимоги банку про задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013р. по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Враховуючи, що ОСОБА_1 порушив зобовязання перед банком, яке забезпечене іпотекою нерухомого майна, дотримання банком як іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність АТ «Дельта Банк».

Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У звязку із дією Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати його чинності.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 2 009,82 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) за кредитним договором № 1701/0308/88-020 від 13 березня 2008 року у розмірі 200 982 (двісті тисяч девятсот вісімдесят дві) грн. 72 коп., перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" () звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. С.Стрільців, 7. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2008р.

Визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" () право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. С. Стрільців, 7. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2008р. за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 009 (дві тисячі девять) грн. 82 коп.

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов