Справа № 308/1555/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : ОСОБА_1,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Шимон М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року по справі за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а :

Закарпатська обласна кредитна спілка „Бескид звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

Позов мотивовано тим, що 18 березня 2006 року між ЗОКС „Бескид та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №298-06, згідно з яким позивач надав відповідачці кредит на споживчі цілі на загальну суму 3 300,00 грн. із розрахунку 36% річних від суми залишку кредиту строком на 24 місяців до 18 березня 2008 року.

Відповідачка за вказаними договорами належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 10 лютого 2015 року в розмірі 995,59 грн. з яких: 860,32 грн. непогашений кредит; 135,27 грн. несплачені відсотки.

Позивач, посилаючись на вищезазначені обставини, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ЗОКС „Бескид заборгованість за договором кредиту в сумі 995, 59 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року позовні вимоги Закарпатської обласної кредитної спілки „Бескид задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Закарпатської обласної кредитної спілки „Бескид 995 грн. 59 коп. суми боргу, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 243,60 грн..

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржила дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просила дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що боргових зобовязань у відповідачки перед позивачем до моменту отримання позовної заяви не було. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 на вимогу сплатити заборгованість не реагувала, є голослівними та надуманими і не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, а тому не можуть бути взяті до уваги. Досудова вимога №8 від 22 січня 2015 року, яка додана до позовної заяви на адресу відповідачки не направлялася. Картка кредиту з розрахунком заборгованості є надуманою, в ній вказані платежі, які відповідачка не здійснювала.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач ЗОКС „Бескид просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 відмовити з мотивів, викладених у запереченні, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року залишити в силі.

Заперечення мотивовано тим, що апеляційна скарга є невмотивованою, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Твердження апелянта про те, що нею виконано зобовязання перед кредитором в повному обсязі по договору №298-06 від 18 березня 2006 року не відповідає дійсності. Крім того, твердження апелянта про те, що нею не здійснювалися сплати в сумах по 100 грн. є надуманим, на підтвердження чого кредитором додано до заперечення копії прибуткових касових ордерів.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є безпідставною .

Відповідач не зявилася в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без її участі, тому що вона належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія заслухавши доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що позичальником в неповному обсязі було виконано зобовязання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом у строк, зазначений у кредитному договорі, та допущено прострочення, а тому поклав на позичальника обовязок по поверненню кредитних коштів у сумі 995 гривень 59 коп..

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2006 року між ЗОКС „Бескид та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №298-06, згідно з яким позивач надав відповідачці кредит на споживчі цілі на загальну суму 3 300,00 грн. із розрахунку 36% річних від суми залишку кредиту строком на 24 місяців до 18 березня 2008 року.

Відповідачка за вказаними договорами належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 10 лютого 2015 року в розмірі 995,59 грн., з яких: 860,32 грн. непогашений кредит; 135,27 грн. несплачені відсотки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальником у повному обсязі виконане кредитне зобовязання , картка кредиту з розрахунком заборгованості є надуманою, що в ній вказані платежі, які відповідачка не здійснювала, зокрема платіж від 31 грудня 2012 року в сумі 100 гривень, який нею не здійснювався, а отже їй безпідставно відмовлено у застосуванні строків позовної давності, не можуть бути взяті до уваги і підлягають відхиленню.

Таким чином, закінченням строку дії кредитного договору між сторонами по справі закріплено 18 березня 2008 року, а позов до суду подано 10 лютого 2015 року , у суді першої інстанції позивачем ставилося питання про застосування строків позовної давності.

Крім того, встановлено, що відповідно до розрахунку за кредитним договором за №№298-06 від 18 березня 2008 року, вбачається , що позичальником у період із березня 2008 року по 31 грудня 2012 року після закінчення строку дії кредитного договору вносились платежі на повернення кредитних коштів, зокрема, останній платіж відповідачем був здійснений 31 грудня 2012 року, відтак, стверджується факт того, що позичальник визнав борг за даним кредитним договором. Також, даний факт стверджується прибутковими касовими ордерами : від 29 січня 2011 року №776, від 11 квітня 2011 року №3183, від 23 травня 2011 року №4473, від 29 лютого 2012 року №1782, від 31 грудня 2012 року №10453 про внесення позичальником по 100 гривень на повернення боргу ( а. с. 5, 61- 66) .

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності .

За таких обставин, суд першої інстанції , у відповідності до положень. 526, 527, 530, 612, 625, 629, 625, 1050-1054 ЦК України, правильно поклав на відповідачку обовязок по поверненню кредитних коштів за прострочений борг та несплачені відсотки .

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із дня її постановлення, і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: