У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,зацікавлена особа ОСОБА_2,на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3(далі державний виконавець),-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 р. ОСОБА_1звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4

В обгрунтування скарги зазначає,що 23.04.2015 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суми боргу 18000 гр. та судового збору у сумі 243 гр.60 коп.,які для примусового виконання рішення суду були направлені до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

15.12.2015 р.на адресу стягувача надійшли постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчих проваджень № 48887167 та № 48887118 від 23.09.2015 р.,у яких державний виконавець посилається на невідповідність виконавчих документів вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.3 Інструкції з організації виконання рішень» через відсутність у виконавчих листах ідентифікаційного номера боржника.

Посилаючись на те,що дії державного виконавця не відповідають вимогам ст.18,11 Закону України «Про виконавче провадження»,порушують права стягувача у виконавчого провадженні, ОСОБА_1просить суд визнати незаконними дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчих проваджень та зобов*язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрити виконавчі провадження на підставі вказаних вище виконавчих листів.

В судове засідання стягувач ОСОБА_1не з*явився,у скарзі просив розглядати її у судовому засіданні без його участі.

Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3Г.в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні скарги,оскільки її дії щодо відмови у відкритті виконавчих проваджень ґрунтуються на законі,а підставою для відмови є відсутність у виконавчих листах ідентифікаційного номера боржника. Посилання стягувача на правові позиції Верховного Суду України як на обов*язкові для суду вважає недоречними,оскільки вона оцінює правову позицію Верховного Суду України щодо застосування ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» помилковою та такою,від якої суд при розгляді даної скарги має відступити.

Зацікавлена особа боржник ОСОБА_2О.в судове засідання не з*явився,викликався належним чином шляхом направлення судової повістки,яка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання,що не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Всебічно вивчивши обставин справи,заслухавши пояснення державного виконавця,оцінивши в сукупності письмові докази,суд встановив,що скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою,якщо вважають,що рішенням,дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їх прав чи свободи.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку,встановленим цим Законом.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2015 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя були видані виконавчі листи № 336/914/15-ц про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суми боргу 18000 гр. та судового збору у сумі 243 гр.60 коп.

21.09.2015 р. стягувач звернувся до ВДВС Шевченківського району з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаних виконавчих документів.

Заява про відкриття виконавчого провадження була зареєстрована у Шевченківському ВДВС 21.09.2015 р.та передана головному державному виконавцю Харченко О.С.22.09.2015 р.

Як передбачено ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»,державний виконавець зобов*язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження,якщо не закінчився строк пред*явлення такого документа до виконання,якщо він відповідає вимогам,встановленим цим Законом,про що протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить відповідну постанову.

23.09.2015 р.державним виконавцем були винесені постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті виконавчих документів до виконання),копії яких 23.09.2015 р.за вих.№ 14071 та № 14072 направлені стягувану,отримані ним згідно поштового конверту 15.12.2015 р.

За змістом постанов,державний виконавець прийшов до висновку,що відсутність у виконавчих листах ідентифікаційного номера боржника вказує на невідповідність виконавчого документа вимогам ч.1 ст.18 Закону та є підставою ,передбаченою п.6 ч.1 ст.26 Закону для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічну позицію висловила державний виконавець при розгляді скарги у суді.

За змістом ст.369 ЦПК України,виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа,встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа,згідно ч.1 цієї статті, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб)стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб),місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ,затвердженою 17.12.2013 р.Наказом Державної судової адміністрації України № 173, у п.29.32-29.24 встановлено,що виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, у день постановлення рішення. Виконавчі листи підписуються головуючим суддею, а за його відсутності (відпустка, тривале відрядження, хвороба та ін.) головою суду чи його заступниками. Виконавчий лист за результатами судового розгляду, у тому числі у порядку апеляційного або касаційного провадження, видається судом першої інстанції. Виконавчі листи заповнюються чітко і грамотно, помарки і виправлення в них не допускаються. Під час заповнення виконавчих листів про стягнення грошових сум на користь організацій зазначаються номери рахунків у фінансових установах на підставі даних, що є в матеріалах судової справи. Виконавчі листи реєструються в журналі обліку виконавчих документів, виданих судом.

Таким чином,зазначення у виданому судом виконавчому листі можливо лише за наявності таких відомостей у суду.

Водночас,п.3 ч.3 ст.11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 25.06.2014 року по справі № 6-62цс14, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах,а державний виконавець не наділений повноваженнями давати оцінку правовому висновку Верховного Суду України на предмет його правильності.

Таким чином,відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження на підставі виконавчих листів ,у яких не зазначено ідентифікаційного номера боржника ,який суду невідомий,є незаконною.

Крім того,відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника в процесі примусового виконання судового рішення перешкоджає державному виконавцю лише внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження рухомого майна боржника і не перешкоджає вчиняти інші виконавчі дії,які передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним.

Порушення прав заявника як стягувача у виконавчому провадженні,які він визначив у скарзі,знайшли своє підтвердження,а з матеріалів справи суд встановив,що дії державного виконавця були вчинені без врахування положень ст.18,11 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом роз*ясень п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 р.»Про практику розгляду судами скарг на рішення,дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»,при розгляді скарг на рішення,дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати ,що державний виконавець зобов*язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень,неупереджено,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії(ч.1 ст.11),а особи,які беруть участь у виконавчому провадженні,зобов*язані сумлінно користуватись усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій(ч.7 ст.12)

Відповідно до ст.387 ЦПК України,якщо за результатами розгляду скарги на рішення,дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд встановить,що рішення,дії чи бездіяльність були неправомірними,суд визнає оскаржувати дії чи бездіяльність неправомірними та зобов*язує державного виконавця чи іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З урахуванням викладеного вище суд встановив підстави для задоволення скарги,оскільки неправомірність дій державного виконавця,яку за змістом скарги визначив заявник,встановлено та доведено доказами.

Вимоги стягувача щодо зобов*язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрити виконавчі провадження для виконання вказаних вище виконавчих листів суд вважає заявленими передчасно,оскільки виконавчі документи на час розгляду скарги повернути стягувачу,а відповідно до ч.1 ст.19,ст.17,ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження лише на підставі пред*явленого стягувачем виконавчого документа.

Таким чином,для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження стягувачу необхідно подати до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавчі документи,якими,зокрема,є видані судом виконавчі листи.

На підставі ст.383,387 ЦПК України,ст.11,18 Закону України «Про виконавче провадження»,суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 Григорівни-задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.09.2015 р.ВП № 48887118 та постанову скасувати.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.09.2015 р.ВП № 48887167 та постанову скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п*яти днів після її оголошення шляхом подання апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.А.Галущенко