У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Марфін Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором № 01258/RX від 08 квітня 2008 року у сумі 6 543,79 доларів США та 5 564,83 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6 365,29 доларів США, заборгованість по сплаті процентів у сумі 178,50 доларів США, заборгованість по пені у сумі 5 564,83 грн, в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 39,9 кв.м, що складається з чотирьох житлових кімнат, розташований на земельній ділянці площею 8894,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №01258/RX від 08 квітня 2008 року у розмірі 6 543,79 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 6 365,29 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 178,50 доларів США, заборгованості по пені в сумі 5 564,83 грн. В задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відмови у звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №01258/RX від 08 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ «Марфін Банк» і ОСОБА_6, яка станом на 18 травня 2015 року складає: 6 543,79 доларів США та 5 564,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 6 365,29 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом складає 178,50 доларів США, пеня складає 5 564,83 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 894 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною для реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просить судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_6, ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «Марфін Банк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, вирішивши спір шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції послався на роз'яснення, викладені у п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначивши про неможливість одночасного звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором, в разі якщо позичальник і іпотекодавець є однією і тією ж особою, що може призвести до подвійного стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив з того, що позивачем заявлено позовні вимоги як про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, обравши при цьому способом захисту порушеного права позивача саме звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 08 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морським транспортним банком» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №01258/RX, відповідно до умов якого останній зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (картковий) рахунок позичальника за відповідним номером з 08 квітня 2008 року і терміном погашення до 07 квітня 2023 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 11 578 доларів США, з яких: 10 тис. доларів США на споживчі потреби і 1 578 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% річних відповідно до графіку погашення (Додаток №1) (а.с. 7-8, 11-12, 29-30).

29 грудня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, шляхом внесення змін в частині терміну погашення кредиту до 07 квітня 2024 року (а.с. 9-10) та погодили до неї додаток №1 - графік погашення кредиту (а.с. 11-12).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором між ОСОБА_7 та ВАТ «Морський транспортний банк» укладено договір поруки №01972/ГХ від 08 квітня 2008 року (а.с. 13) та додаткову угоду №1 до нього від 29 грудня 2009 року (а.с. 14), за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п. 1.2).

08 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Марфін Банк» укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 894 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17). 29 грудня 2009 року між цими ж сторонами було укладено Договір про зміни №1 (а.с. 18).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору, остання допустила заборгованість за кредитним договором № 01258/RX від 08 квітня 2008 року, яка станом на 18 травня 2015 року становить 6 543,79 доларів США та 5 564,83 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6 365,29 доларів США, заборгованість по сплаті процентів у сумі 178,50 доларів США, заборгованість по пені у сумі 5 564,83 грн.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, апеляційний суд, залишив поза увагою роз'яснення, викладені у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», якими передбачено, що у разі подання відповідачем до місцевого суду заяви про перегляд заочного рішення з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про перегляд, у той час як відповідне рішення оскаржене позивачем в апеляційному порядку й апеляційна скарга прийнята до розгляду, апеляційне провадження не може бути проведене до розгляду місцевим судом цієї заяви. У такому випадку справа повертається до місцевого суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в порушення ст. 303, 315 ЦПК України не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення та не дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, зокрема, зауважуючи, що судом першої інстанції не було уточнено у позивача предмету позову, обрав на власний розсуд спосіб захисту порушеного права позивача шляхом задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, апеляційним судом залишено поза увагою, що відповідач ОСОБА_7 несе солідарну відповідальність за порушення зобов'язань позичальником (п. 1.2 договору поруки) і має нести самостійну відповідальність за таке порушення, про що роз'яснено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам, зокрема, приймаючи до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, залишив поза увагою, що позивачем було змінено підстави та предмет позову, а також збільшено ціну позову, при цьому не перевірено чи дотримано було позивачем вимоги, встановлені ч. 3 ст. 80 ЦПК України.

Разом з цим, судом першої інстанції при вирішенні спору по суті позовних вимог, було самостійно обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, та в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не з'ясовано в чому саме полягають позовні вимоги, розглянувши справу за відсутності сторін.

Зазначаючи про можливість подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що іпотекодавець є майновим поручителем і відповідає лише в межах вартості майна, переданого в іпотеку, натомість поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність за порушення умов кредитного договору в повному обсязі.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково, а касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 червня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук