Справа № 360/1118/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/878/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 23 03.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою житлового-комунального підприємства «Пісківське» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року у справі за позовом житлового-комунального підприємства «Пісківське» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

у с т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 є мешканцем квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами, які надаються ЖКП «Пісківське». Між сторонами фактично склалися договірні відносини з приводу надання цих послуг на підставі відкритого особового рахунку.

Позивач вказав, що відповідач несвоєчасно оплачує спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 1 вересня 2015 року складає 14 350,85 грн., з яких: 4 258,81 грн. - борг по експлуатаційним витратам (квартирній платі), 7 502,88 грн. - борг по водопостачанню та водовідведенню, а також 2 475,11 грн. -інфляційні втрати та 114,05 грн. - 3 % річних, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини та неодноразово уточнивши позовні вимоги, ЖКП «Пісківське» просили стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суму заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЖКП «Пісківське» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 1 875,72 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 2 липня 2014 року ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 набула право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

18 липня 2014 року відповідач зареєструвалася у даному помешканні.

Згідно довідок-розрахунків, наданих ЖКП «Пісківське», відповідачу нарахована заборгованість спожиті житлово-комунальні послуги, а саме: по експлуатаційним витратам (квартирній платі) за період з 1 січня 2011 року по 1 вересня 2015 року в розмірі 4 258,81 грн. та по водопостачанню і водовідведенню за період з 1 січня 2009 року по 1 вересня 2015 року в розмірі 7 502,88 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач лише з липня 2014 року стала власником 1/4 частини вказаної квартири та зареєструвалась в ній, а тому з неї підлягає до стягнення сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги пропорційно її частки у цьому майні та починаючи за часу набуття права спільної часткової власності.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Так, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач також зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які надавалися позивачем (ст. 212 ЦПК України), а саме складеним актам депутата Пісківської селищної ради, датованих 8 жовтня 2009 року, 4 травня 2012 року та 30 червня 2015 року, про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 1994 року і по даний час постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до своєї смерті опікувалися нею та займалися її вихованням. Крім відповідача та її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за вищевказаною адресою у період з 1 січня 2011 року по 1 вересня 2015 року, ніхто не проживав, а відтак житлово-комунальні послуги, надані позивачем споживалися відповідачем.

Згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 вересня 2012 року також було вставлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 більше п'яти років до дня його смерті, 5 квітня 2009 року.

Зважаючи, що відповідач отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території та водопостачанню та водовідведенню, то слід дійти висновку про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно - права та обов'язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст. 11 ЦК України.

Втім, як вбачається із заявлених вимог, ЖКП «Пісківське» порушили питання про стягнення заборгованості з відповідача по експлуатаційним витратам (квартирній платі) за період з 1 січня 2011 року по 1 вересня 2015 року в розмірі 4 258,81 грн. та по водопостачанню і водовідведенню за період з 1 січня 2009 року по 1 вересня 2015 року в розмірі 7 502,88 грн.

Представник позивача у заяві від 18 листопада 2015 року, пославшись на сплив позовної давності, просила при розгляді даної справи застосувати норму ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За змістом указаних норм, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із даними розрахунків ЖКП «Пісківське», долучених до заяви про уточнення позовних вимог, жодних платежів в рахунок погашення заборгованості від ОСОБА_2 не надходило у вказаний позивачем період (а.с. 58, 59). У свою чергу позивач звернувся до суду із позовом 20 травня 2015 року.

За таких обставин колегія суддів вбачає підстави, передбачені ст. 267 ЦК України, для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, на застосуванні якого наполягала відповідач у відповідній заяві.

При визначенні розміру такого стягнення, колегією суддів враховується сума заборгованості, яка була стягнута судом першої інстанції, оскільки у цій частині суд дійшов правильного висновку, що з часу набуття квартири у спільну часткову власність, комунальні послуги споживаються і кожен із співвласників має нести витрати по їх сплаті.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за мінусом боргу, що існував після 2 липня 2014 року, а саме: борг по експлуатаційним витратам (квартирній платі) за період з 20 травня 2012 року по 2 липня 2015 року в сумі 2 240,94 грн. (86,16 грн. х 26 міс.) та борг по водопостачанню та водовідведенню за цей же період в сумі 2 808,52 (108,02 грн. х 26 міс.), а всього 5 049,46 грн.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог.

Що ж стосується рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, то колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки інфляційні нарахування та 3% річних обраховувались без врахування положень п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630, згідно якого плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, належного розрахунку відповідних сум позивачем не надано. До того ж, вказані стягнення за період з січня 2009 року та з січня 2011 року по 20 травня 2012 року нараховані поза межами трирічного строку позовної давності і підстав для поновлення зазначеного строку не вбачається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем за подання апеляційної скарги у розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу житлового-комунального підприємства «Пісківське» задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь житлового-комунального підприємства «Пісківське» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 5 049,46 грн. (п'ять тисяч сорок дев'ять гривень сорок шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь житлового-комунального підприємства «Пісківське» 267,96 грн. (двісті шістдесят сім гривень дев'яносто шість копійок) судового збору.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: