441/491/16-ц 2/441/373/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року Городоцький районний суд Львівської області в складі

головуючої судді - Яворської Н.І.,

з участю секретаря Цап І.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в режимі відеоконференції в залі суду в м.Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 31857 грн.68 коп.,-

в с т а н о в и в :

13.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, просить ухвалити рішення про стягнення коштів з ОСОБА_4 по борговій розписці від 01.04.2013 року. В обгрунтування позову покликається на те, що відповідач позичив у нього 14000 грн. які зобовязався повернути до 30 березня 2014 року. Оскільки ОСОБА_4 своєчасно не повернув борг згідно розписки, просив стягнути з нього крім суми боргу 10440.16 грн. суму інфляції, 850.36 грн. три проценти річних від простроченої суми, 6567.16 грн. суми процентів за позикою, а всього 31857 грн.68 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додав, що з моменту подачі заяви до суду відповідач боргу не повернув.

Представник відповідача позов не визнала, просила в позові відмовити, посилається на те, що договір позики є реальним з моменту передачі грошей, її довіритель грошей в позику не отримував, у розписці зазначено позичальником інше прізвище, що не ідентифікує позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено.

Предметом спору є позика. Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється главою 71 Цивільного кодексу України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підтвердження позову надає копію розписки (а.с.7). від 01 квітня 2013 року, із змісту якої видно, що ОСОБА_4 зобовязується повернути гроші у сумі 14 000 грн. ОСОБА_5 до 30.03.2014 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, дослідивши докази, суд не може вважати подану позивачем копію розписки допустимим та належним доказом договору позики, оскільки вона не стверджує факту, що відповідач саме у позивача отримав у позику спірну суму грошей, такого також не спростовано та не доведено в суді.

Копія розписки не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, так як не свідчить взагалі про передачу чи отримання коштів у позивача, про зазначене свідчить позовна заява, в якій позивачем є особа ОСОБА_3, у розписці особою якій слід повернути гроші є ОСОБА_5

З підстав вимог, а саме повернення грошової суми - позики, до задоволення позов не підлягає, а інших підстав позову позивач не зазначив.

Суд не приймає подальші пояснення представника позивача про те, що відповідач отримав гроші в позивача, оскільки такі пояснення суперечать матеріалам справи. Зазначене суд розцінює як не доведено.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики суди повинні виявляти , справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити правові висновки (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі 6-63цс 13)

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає позов позивачем не доведений та не підтверджений належними доказами, тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 - 215, ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 31857 грн. 68 коп., відмовити за недоведеністю.

Рішення Городоцького районного суду може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.І.Яворська