Справа № 355/1543/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/704/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 33 19.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Ярун Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року до суду з зазначеним позовом звернувся позивач ОСОБА_3 мотивуючи тим, що 23.05.2015 року ОСОБА_4, будучи у нетверезому стані, передав керування автомобілем ВАЗ 2104, який належить ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_6, який виїжджаючи з другорядної на головну дорогу не надав перевагу руху автомобілю ГАЗ 2705, який належить йому та яким керував ОСОБА_7, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

23 липня 2015 року Баришівським районним судом Київської області ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні даного адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Далі позивач посилаючись на те, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав значні технічні ушкодження, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 28056,94 грн., вартість проведення експертизи 800 грн., просив стягнути з відповідачів солідарно вказані кошти. Крім того позивач, посилаючись на те, що діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду яку оцінив у 5000 грн. також просив стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідач ОСОБА_5 заявлений позов не визнав, мотивуючи тим, що три роки тому він продав автомобіль ОСОБА_4, але оскільки в даний час законодавством не передбачено оформлення доручення на передачу права користування автомобілем, таке доручення ними не оформлялось.

Відповідач ОСОБА_4 позов також не визнав посилаючись, що дійсно близько трьох років тому він придбав автомобіль у ОСОБА_5, доручення та купівлю-продаж вони не оформляли, так як для керування автомобілем вони не потрібні, а відчужувати автомобіль він не збирався. На протязі трьох років автомобілем користувався виключно він. Щодо дорожньо-транспортної пригоди, він не заперечував своєї вини, але мотивуючи тим, що після ДТП він віддав позивачу свій автомобіль в рахунок відшкодування шкоди вважає, що шкоду ним відшкодовано.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала пояснивши, що вона дійсно є опікуном неповнолітнього ОСОБА_6. 23.05.2015 року неповнолітній вийшов на прогулянку біля її будинку, як він потрапив до ОСОБА_4, та яким чином той доручив йому керувати автомобілем вона не знає, це відбулось без її дозволу, а тому вона не несе відповідальності за дії неповнолітнього в даному випадку.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково. Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь позивача 28056 грн. 94 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 800 грн., судові витрати в сумі 338 грн. 57 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено.

Відповідачка ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з неї коштів подала апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати в цій частині та прийняте нове рішення, яким відмовити в частині стягнення з неї коштів.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження рішення щодо стягнення з неї коштів з підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи солідарно з відповідачів у тому числі з ОСОБА_2 кошти на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що дана ситуація відбулась через те, що ОСОБА_2, як опікун неповнолітнього ОСОБА_6 не здійснювала належного контролю за дитиною, тому в силу ст.1179 ЦК України, відповідає за завдану ним шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23.05.2015 року близько 15 год. 50 хв. ОСОБА_4, будучи у нетверезому стані, передав керування автомобілем ВАЗ 2104, який належить ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_6, якому виповнилось 14 років, ІНФОРМАЦІЯ_1 та який виїжджаючи з другорядної на головну дорогу не надав перевагу руху автомобілю ГАЗ 2705, який належить позивачу та яким керував ОСОБА_7, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Винним у вчинені даної ДТП за ст.124 КпАП України постановою Баришівського районного суду Київської області від 23 липня 2015 року визнано ОСОБА_4 (а.с.63).

Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015 року №12081, який отримано в результаті проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля ГАЗ 2705 д.н.з. НОМЕР_1, встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 28056,94 грн., при цьому вартість проведення експертизи склала 800 грн. (а.с.9-18).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

На момент вчинення ДТП неповнолітньому ОСОБА_6 виповнилось 14 років (а.с.118).

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 57 - 66 ЦПК України, вина особи у завданні майнової та моральної шкоди може бути доведена будь-якими доказами.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 23 липня 2015 року встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, при цьому вину неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах; у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що відповідальність батьків або піклувальників, за шкоду, завдану неповнолітньою особою, за своїм характером є додатковою, тобто похідною від відповідальності їх дитини. При цьому батьки або піклувальники несуть відповідальність за наявності двох умов: їх неправомірної поведінки, що сприяла виникненню шкоди та відсутності у неповнолітньої особи майна або заробітку достатнього для відшкодування.

Колегія суддів, перевіряючи зазначені обставини, враховуючи, що доказів вини неповнолітнього та його опікуна у справі немає, дійшла висновку що суд першої інстанції помилково стягнув кошти з відповідачки ОСОБА_2

За таких обставин висновок суду про солідарну відповідальність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є неправильним, оскільки в даному випадку шкода заподіяна лише з вини ОСОБА_9, з якого і повинні бути стягнуті кошти у відшкодування матеріальної шкоди 28056, 94 грн., моральної шкоди 1500 грн. та витрати пов'язані із проведенням експертного висновку у сумі 800 грн., судові витрати в сумі 338,57 грн., при розмір зазначених сум коштів сторонами не оскаржується.

Отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, витрат пов'язані із проведенням експертного висновку, судових витрат.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_3 у відшкодування матеріальної шкоди 28056 (двадцять вісім тисяч п'ятдесят шість) грн. 94 коп., у відшкодування моральної шкоди 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. також стягнути витрати пов'язані із проведенням експертного висновку у сумі 800 (вісімсот) гривень та судові витрати в сумі 338 (триста тридцять вісім) гривень 57 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :