Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 711/4500/16-ц

Номер провадження2/711/1465/16

24 червня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарного боргу в порядку зворотної вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду 12.05.2016р. з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі 1500000грн на підставі договору поруки, укладеного 27.05.2013р. між позивачкою та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення зобов'язання ОСОБА_2 за мировою угодою, затвердженою ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.11.2010р. по справі №2-6534/10, та договору поруки, укладеного 27.05.2013р. між позивачем та ОСОБА_3.

В судове засідання сторони не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача - ОСОБА_4 - надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у відсутність сторони позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.11.2010р. було затверджено мирову угоду, за якою ОСОБА_2 визнав перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, що виникла із кредитного договору №010/02-2/1232-07 від 05.09.2007р. в загальному розмірі 382052,86 долари США, що еквівалентно 3032735,60грн, та заборгованість з кредитного договору №010/02-2/835-07 від 19.07.2007р. в загальному розмірі 253238,68 доларів США, що еквівалентно 2010203,63грн (далі - мирова угода від 30.11.2010р.). Умовами мирової угоди передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язується погасити вказану заборгованість перед банком наступним чином: сплатити заборгованість по кредитним договорам на загальну суму 105290,91 долар США, що еквівалентно 835799,23грн, у строк до 10.01.2011р.; в подальшому в період з 01.01.2011р. по 31.12.2015р. щомісячно сплачувати заборгованість по 8833,33 долари США, що еквівалентно 70118,97грн, а в грудні 2015 року погасити повністю заборгованість за вказаними договорами /а.с.10-11/.

27.05.2013р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на забезпечення виконання умов вирової угоди від 30.11.2010р. було укладено договір поруки №010/02-2/1332-07 п-3, за яким ОСОБА_1 (поручитель) поручається перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань в межах суми 1500000грн. При цьому поручитель зобов'язується здійснити виконання кредитних зобов'язань боржника, здійснивши платежі по 500000грн 28.05.2013р., 28.06.2013р., 28.07.2013р. /а.с.6-9/.

На виконання зобов'язань поручителя позивачкою було сплачено на користь банку обумовлені договором поруки суми, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.22, 23/

27.05.2013р., між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_1 за виконання зобов'язань ОСОБА_2 у повному обсязі по сплаті грошових коштів поручителю за договором поруки №010/02-2/1232-07 п-3 від 27.05.2013р. /а.с.24/.

26.04.2016р. позивачкою надіслано на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату на її користь суми коштів в розмірі 1500000грн /а.с.26-29/.

До теперішнього часу відповідачі так і не повернули позивачці сплачені нею за зобов'язанням ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1500000грн, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами виник спір з приводу виконання грошового зобов'язання, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі -ЦК).

Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.556 ЦК до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою виконано зобов'язання ОСОБА_2, яке виникло у останнього на підставі мирової угоди від 30.11.2010р., на суму 1500000грн. За таких обставин відповідач зобов'язаний виконати перед позивачкою своє зобов'язання в порядку, передбаченому мировою угодою від 30.11.2010р., починаючи з 28.05.2013р..

За змістом мирової угоди ОСОБА_2 зобов'язаний виконати грошове зобов'язання у строк до 31.12.2015р.. Отже строком виконання зобов'язання є 31.12.2015р.. Враховуючи, що до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконав належним чином свого зобов'язання, то з нього на користь позивачки підлягає стягненню сума коштів в розмірі 1500000грн.

Стосовно вимог до відповідача ОСОБА_3, то суд зауважує, що відповідно до ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що договір поруки може бути укладений на забезпечення виконання дійсного правочину. Сторонами такого договору є кредитор та поручитель. З обставин справи вбачається, що на момент укладання договору поруки між позивачкою та ОСОБА_3, позивачка ще не набула прав кредитора щодо боржника ОСОБА_2, що ставить під сумнів дійсність такого правочину.

Разом з тим, однією з засад регулювання цивільних правовідносин є свобода договору (п.3 ч.1 ст.3 ЦК). Статтею 204 ЦК передбачено презумпція правомірності правочинів, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З аналізу зазначених норм вбачається, що якщо учасник цивільних правовідносин заперечує дійсність договору, то він має звернутись до суду з вимогою про визнання такого договору недійсним. Натомість, відповідач ОСОБА_3 не звертався до суду з такими вимогами та не заявив зустрічного позову, а за таких обставин договір поруки від 27.05.2013р., укладений між позивачкою та ОСОБА_3 є дійсним.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною першою статті 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 1.3 укладеного між позивачкою та ОСОБА_3 договору поруки від 27.05.2013р. передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники. За таких обставин ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність за порушення ОСОБА_2 грошового зобов'язання перед позивачкою.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач під час розгляду справи судом поніс судові витрати в розмірі 7667,61грн, які складаються з наступних сум: 6890грн - судовий збір за подання позову /а.с.1/, 275,61грн - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову /а.с.31/, 502грн - витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача /а.с.71-73/. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі по 3833,81грн з кожного.

Ухвалою суду від 24.05.2016р. в якості забезпечення позову було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає, що підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні, оскільки подальша дія таких заходів сприятиме забезпеченню можливості реального виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10-12, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільно-процесуального кодекс України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 1500000 (один мільйон п'ятсот тисяч)гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 3833 (три тисячі вісімсот тридцять три) гривні 81 (вісімдесят одна)копійка з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: С. О. Дунаєв