АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 1167/16 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обгрунтування позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» вказував, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала не відновлювальну кредитну лінію у сумі 40 500 доларів США зі сплатою 13,5% річних та 18,5% комісій строком до 10 листопада 2031 року. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання укладено також і договори поруки , поручителем в яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Зобов'язання за договором належним чином не виконані. Станом на 28 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 637 523,50 грн. 26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким позивач набув права вимоги до відповідачів.

Тому, ПАТ «Дельта Банк» просила суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 637 523,50 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 637 523, 50 грн., а також стягнуто з відповідачів на користь держави судові витрати по 1827 грн. з кожного.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2015 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, визнати договір поруки його від 29 листопада 2006 року та договір поруки ОСОБА_2 від 26 листопада 2006 року припиненими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявники посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказують на відсутність у матеріалах справи належних доказів щодо розміру суми заборгованості; крім того посилаються на припинення договору поруки, оскільки досудова вимога Банком направлена на їх адресу у листопаді 2014 року, тоді як позов пред'явлений лише у вересні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційні скарги не підлягаючими задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором від 29 листопада 2006 року не виконані належним чином, тому з поручителів підлягає стягненню солідарно сума заборгованості за договором.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала не відновлювальну кредитну лінію у сумі 40 500 доларів США зі сплатою 13,5% річних та 18,5% комісій строком до 10 листопада 2031 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1, ОСОБА_2 окремо з кожним укладено договори поруки, зі змісту яких також вбачається, що поручителі зобов'язуються солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором. (а.с.18-23).

Матеріали справи свідчать, що станом на 28 липня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2006 року складає 637 523,50 грн., з яких: 539 787,61 грн. - тіло кредиту, а 97 735,89 грн. - відсотки.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно зі ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників( солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь - якого з них окремо.

26 червня 2013 року між ПАТ Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) позивачеві права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зобов'язаннях (а.с.35-38).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Отже, на усі права кредитора за Кредитним договором від 29 листопада 2006 року належать ПАТ «Дельта банк».

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Крім того в ході апеляційного розгляду відповідачі визнали необхідність сплачувати заборгованість по зобов'язанням, однак не погодилися із визначеною позивачем сумою заборгованості.

Так, посилання заявників на недоведеність суми заборгованості не береться до уваги колегією суддів, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у відповідності до вимог ст.. 10,60 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується доводів щодо припинення договору поруки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно до ч.2 ст.1050 ЦПК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася,та сплати процентів, належних йому відповідно до статті цього Кодексу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору),так і пред'явлення до нього позову.

При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Матеріали справи свідчать, що неодноразово на адресу боржників Банк направляв досудові вимоги про розмір заборгованості за кредитним договором.

Проте, оскільки договором встановлено строк дії до 10 листопада 2031 року, який ще не сплинув, то порука не може вважатися припиненою за наявності досудових вимог.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251,252 ЦК України).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її дії частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Так, пунктом 1.1. Кредитного договору встановлено строк дії кредитного договору, а саме до 10 листопада 2031 року. Пункт 1.1. Договорів поруки також вказує на строк повернення кредитних коштів 10 листопада 2031 року включно. Встановлено, що договори поруки діють до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, строк дії договору поруки на день подачі позову до суду не сплинуа.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем обґрунтовано пред'явлені вимоги до відповідачів відповідно до вимог чинного законодавства

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог та не доведено тих обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх заперечень проти обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

В.В. Кокоша