Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 Справа №607/17709/15-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретаря Григорусь О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про стягнення аліментів, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення документів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон та оформлення документів. В обґрунтування своїх вимог зсилається на те, що вона у шлюбі з відповідачем не перебувала, після народження дитини відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, участі у вихованні дитини не бере. Тому просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % частки з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, зазначає, що 29.12.2014 року у Німеччині позивач одружилась з громадянином Німеччини та створила сім'ю, її чоловік має змогу належним чином матеріально забезпечити перебування її та дитини у Німеччині. Тому просить суд надати дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон на оформлення документів без дозволу батька дитини, оскільки, належним чином отримати нотаріальну згоду батька дитини позивач не в змозі, тому що їй невідомо де він перебуває, ніяких зв'язків з ним не підтримує. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, її духовному та інтелектуальному розвитку, вивченню іноземної мови, покращить рівень життя дитини.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4. в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечує позивач.

Представник служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, заперечень щодо позовних вимог не надав.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 18.11.2004 року.

З довідки Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 428 від 30.06.2015 року, вбачається, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає у с. Малий Ходачків, Тернопільського району, Тернопільської області разом з мамою ОСОБА_1 Батько дитини ОСОБА_2 у с. М. Ходачків Тернопільського району не зареєстрований та не проживає, участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Безпосередньо протягом тривалого часу вихованням та утриманням дитини займалась мати ОСОБА_1

Згідно довідки, виданої Малоходачківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 38 від 02.07.2015 року, вихованням та навчанням учня 5 класу ОСОБА_3 безпосередньо протягом усього часу займається тільки мама учня ОСОБА_1

Згідно довідки виданої Зав.ФАПом с. Малий Ходачків, про те, що ОСОБА_3 стоїть на обліку ФАП с. Малий Ходачків з 07.12.2004 року. За медичною допомогою для дитини постійно звертається мати ОСОБА_1

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 одружились 29.12.2014 року в м. Вецлар, Федеративна республіка Німеччина, що підтверджено витягом про шлюб Е 238/2014.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини, не надає йому матеріальної допомоги без поважних на те причин, тому суд вважає вимоги про стягнення аліментів з відповідача такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує матеріальне становище відповідача та дитини, виходить з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, тому вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 30 % частки з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо виїзду сина ОСОБА_3 за кордон разом з матір'ю.

Згідно із вимогами ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до вимог ст. 4 цього Закону, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу невідоме місцеперебування відповідача, що унеможливлює отримання згоди від відповідача на виїзд сина за кордон разом із матір'ю, чим порушує конституційні права людини і громадянина, а саме обмежується вільне пересування дитини, що буде відповідати її інтересам. Виїзд дитини за кордон у Федеративну Республіку Німеччина сприятиме розширенню світогляду дитини, її духовному та інтелектуальному розвитку, вивченню іноземної мови, покращить рівень життя дитини.

Суд зазначає, що наданням дозволу на виїзд дитини без згоди батька за межі території України ніяким чином не будуть порушуватися права відповідача як батька у вихованні дитини, оскільки даний виїзд є тимчасовим і батько буде всі можливості для реалізації своїх прав у вихованні та утриманні сина.

В судове засіданні відповідачем будь-яких заперечень проти позову не подано та судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що виїзд дитини за кордон в Федеративну Республіку Німеччина разом із матір'ю буде суперечити її правам чи інтересам та є метою вивезення дитини за кордон на постійне місце проживання.

А тому в інтересах дитини суд вважає за можливе надати позивачу ОСОБА_1 дозвіл на оформлення візових документів та виїзд у супроводі матері дитині ОСОБА_3 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 за межі території України у Федеративну Республіку Німеччина із визначним судом періодом з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року, приймаючи при цьому доводи позивача в частині визначення довготривалого періоду і відсутність відповідача станом на дату розгляду справи, що підтверджує неможливість матері отримати згоду від батька на виїзд із дитиною за кордон в разі такої необхідності.

В частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог щодо надання їй дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2 слід відмовити у їх задоволенні, так як згідно «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014р. №152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено, поряд з тим п.п. 2) п. 20 зазначеного «Порядку…» визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа).

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору та в користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 228-232, 367 ЦПК України, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.ст. 7, 150, 155, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 20 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014р. №152, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 % частки з усіх видів заробітку, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення та одержання візових документів для неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України у Федеративну Республіку Німеччина без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року, яка зобов'язується забезпечити перебування ОСОБА_2 за кордоном, несе відповідальність за життя і здоров'я дитини та її повернення на територію України.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду підлягає до негайного виконання у межах належної до сплати суми аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий підпис К.М. Грицай

Згідно з оригіналом:

Суддя К.М. Грицай