АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/42/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,20 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_7 про визнання рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60VI не чинним та його скасування, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Христинівської міської ради та ОСОБА_7 про визнання рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60VI не чинним та його скасування, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 грудня 2012 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він 15 серпня 2005 року, громадянин ОСОБА_7 придбав у Христинівського РайСТ комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Вказаний комплекс будівель та споруд розташований на земельній ділянці площею 1,0367 га, яка згідно державного акту від 28 вересня 1999 року серії НОМЕР_1 була передана Христинівському РайСТ у постійне користування і перебувала у такому користуванні до 14 липня 2011 року.

Згідно з договором купівлі - продажу від 09 лютого 2006 року він придбав у ОСОБА_7 1/2 частини вказаного комплексу (продовольча база), який зареєстрований у Христинівському відділку БТІ в Черкаській області під № 2475524.

Згідно з договором купівлі-продажу у приватну власність йому перейшли: 1/2 частина прохідної «А», площею 10,7 кв. м.; 1/2 частина соляного складу «В», площею 200 кв. м; 1/2 частина приміщення продбази «Г», площею 1183,5 кв. м., (в тому числі підвал 601 кв. м.); 1/2 частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв. м.

Вся площа придбаних ним приміщень продовольчої бази складала 1 397,5 кв.м.

Договором міни від 05 березня 2008 року нежитлової будівлі, магазин ІНФОРМАЦІЯ_1» та магазин ІНФОРМАЦІЯ_2» на 1/2 частину соляного складу «В» він передав у власність ОСОБА_7 його частину соляного складу «В» продовольчої бази. Вказаний договір міни набув чинності 21 квітня 2008 року після його державної реєстрації в Христинівському відділку БТІ Черкаської області.

Після укладення вказаних договорів купівлі-продажу та договору міни майно між співвласниками відповідно до умов договору не було розподілено, тому він з лютого 2010 року звертався до Христинівської міської ради з відповідними письмовими заявами, з аналогічними заявами звертався і ОСОБА_7

Вказував, що його заяви не розглядали, а за результатами розгляду заяви ОСОБА_7 20 травня 2010 року Христинівська міська рада ухвалила рішення № 48 -3/13-V, яким розподілила земельну ділянку продовольчої бази у такому співвідношенні: ОСОБА_7 0,7857 га, а йому - 0,1545 га, залишивши у спільному користуванні - 0,0624 га. Оскільки таким розподілом земельної ділянки продовольчої бази порушувалися його права, вказане рішення Христинівської міської ради він оскаржив до суду.

Постановою Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року рішення Христинівської міської ради від 20 травня 2010 року скасовано. Вказане рішення суду ніким не оскаржувалося і 9 берензня 2011 року набуло законної сили. Однак до цього часу не виконане, а чергове рішення Христинівської міської ради від 22 серпня 2011 року про розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 - скасовано, тому вказана земельна ділянка і до цього часу є спірною.

Незважаючи на наявність у судах України кількох справ про спір між ним та ОСОБА_7 щодо вказаної земельної ділянки, 09 серпня 2012 року Христинівська міська рада ухвалила своє чергове незаконне рішення за №17-3/60- VІ про продаж ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,5292 га несільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вказуючи її категорію, як землі запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради.

Вважає, що Христинівська міська рада не мала права відчужувати земельну ділянку лише для обслуговування приміщення соляного складу, а договір купівлі-продажу за змістом не відповідає рішенню Христинівської міської ради 09 серпня 2012 року.

Зазначав, що інформація про земельну ділянку, яка продається, в оскаржуваному рішенні не відповідає дійсності, оскільки даний цілісний майновий комплекс не був реально розподілений, а земельна ділянка, на якій він розташований, перебувала у безстроковому користуванні Христьинівського РайСТ, тому рішення Христинівської міської ради від 20 лютого 2007 року № 10-2/15- V та від 20 травня 2010 року №48-3/13- V, рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради від 23 листопада 2010 року №8 та від 16 червня 2011 року №152 щодо присвоєння нової юридичної адреси частині майнового комплексу, розподілу та використання цієї земельної ділянки ухвалені з порушенням процедури ухвалення рішень, за межами повноважень визначених законом, так як на дату їх ухвалення юрисдикція Христинівської міської ради, не поширювалася на вказану земельну ділянку, а громадянин ОСОБА_7 не мав відповідних та належних документальних доказів про реєстрацію його одноосібного права власності на соляний склад.

Крім того, оскаржуваний договір укладений без повідомлення його, як зацікавленої особи.

Вважає, що зазначені дії порушують його прав, як власника 42,84 % від всієї території на якій розташований майновий комплекс.

Змінивши позовні вимоги, остаточно просив рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року №17-3/60 VІ визнати не чинним та скасувати його.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 06 грудня 2012 року укладений між Христинівською міською радою та ОСОБА_7 визнати недійсним.

Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення суду є завідомо неправосудне, незаконне, необґрунтованим, тобто злочинне, яким позбавлено його конституційного права на захист прав та охоронюваних інтересів судом.

Зазначав, що рішення ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, з грубим порушенням вимог чинного матеріального та процесуального права.

Просив скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Стягнути з відповідача на його користь усі судові витрати у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 03 листопада 2005 року ОСОБА_7 придбав у власність комплекс продовольчої бази, розташований в АДРЕСА_1 загальною площею 3 604,6 кв.м., а саме: прохідна А - 21,4 кв.м; битовка Б - 14,8 кв.м.; соляний склад В - 400,0 кв.м; склад продбази Г - 3161,8 кв.м; вбиральня Д - 6,6 кв.м.(т.1 а.с. 84-85).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 лютого 2006 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_6 купив частину комплексу (продовольчої бази), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а саме: 1/2 частину прохідної «А» площею10,7 кв. м; 1/2 частину соляного складу «В», площею 200,0 кв.м; частину приміщення продбази «Г» площею, 1183,5 кв.м. (у тому числі підвал площею 601,0 кв.м.); 1/2 частину вбиральні «Д», площею 3,3 кв.м. (т.1. а.с. 16).

Згідно договору міни нежитлової будівлі від 05 березня 2008 року ОСОБА_7 поміняв належну йому нежитлову будівлю магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 магазин ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 площею 281,1 кв.м., на належну ОСОБА_6 ? частину соляного складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 200 кв.м.(т.1 а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №234/1 від 16 вересня 2010 року присвоєно юридичну адресу - АДРЕСА_1-г, соляному складу, який належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2005 року та договору міни від 05 березня 2008 року(т.2 а.с.60).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради Черкаської області № 8 від 23 листопада 2010 року, ОСОБА_7 надано дозвіл на спорудження зблокованих піднавісів розмірами 19,92 м х 5,14 м, 25,33 м х 5,65 м та 12,72 м х 38,45 м, по АДРЕСА_1 на орендованій земельній ділянці(т.2 а.с.56).

Згідно рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №152 від 16 червня 2011 року дозволено ОСОБА_7 оформити право власності на майновий комплекс будівель та споруд (на підставі договору міни та частково договору купівлі-продажу), розташований в АДРЕСА_1 загальною площею 394,6 кв.м., в тому числі: Б - навіс, В - соляний склад, площею 394,6 кв.м., Г - навіс, Д - убиральня, № 1 - огорожа, № 2 - ворота.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 07 липня 2011 року ОСОБА_7 є власником комплексу (будівель та споруд) по АДРЕСА_1, в м. Христинівка, яке видане на підставі договору міни, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 05 березня 2008 року за № 762, та частково договору купівлі-продажу, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 03 листопада 2005 року за №2684.

До складу об'єкту нерухомості загальною площею 394,6 кв. м входить навіс Б, соляний склад В загальною площею394,6 кв. м, навіс Г, убиральня Д, огорожа 1, ворота 2 (т.1 а.с. 133-134).

Рішенням Христинівської міської ради від 08 червня 2012 року № 16-4/3-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5292 га ФОП ОСОБА_7 для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради в АДРЕСА_1 та надано в довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років (т.2 а.с.14).

Згідно рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року №17-3/60-VI, було вирішено продати у власність ФОП ОСОБА_7 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради.

Цим рішенням Христинівська міська рада затвердила експертну вартість земельної ділянки, ціну земельної ділянки, умови її використання, доручила міському голові укласти від імені міської роди договір купівлі - продажу, а районному відділу земельних ресурсів - видати ФОП ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на землю(т. 1 а.с.6).

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки шляхом викупу від 06 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а громадянин ОСОБА_7 купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га в тому числі землі під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,5292 га відповідно до проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 г, Черкаської області з кадастровим номером НОМЕР_3(т.1 а.с.14-15).

Крім того, 24 листопада 2014 року Київський апеляційний адміністративний суд, переглядаючи в апеляційному порядку постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 про визнання незаконними дій, рішень, зобов'язання вчинити певні дії, встановив, що позовна вимога ОСОБА_6 про визнання незаконними та недійсними рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №8 від 23 листопада 2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_7 на спорудження зблокованих навісів по АДРЕСА_1» та від 16 червня 2011 року №152 «Про надання дозволу ОСОБА_7 на оформлення права власності на майновий комплекс будівель та споруд» не підлягає до задоволення, так як вказаними рішеннями права ОСОБА_6 не порушуються, оскільки дані рішення стосуються користування земельною ділянкою, що знаходиться за іншою адресою. Також, в даному рішенні зазначено, що суду не представлені докази щодо скасування рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №234/1, яким присвоєно соляному складу, що належить ОСОБА_7 на праві власності, юридичної адреси - АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 196-199).

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами (п. а, ч.1 ст. 81 ЗК України).

Органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 127 ЗК України).

Відповідно до пп. г п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України, в редакції на час укладення договору міни між позивачем та відповідачем ОСОБА_7, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб у відповідності до ч.2 ст. 134 ЗК України дає право органу місцевого самоврядування на продаж земельної ділянки комунальної власності поза конкурентними засадами.

Згідно ч.1, 3, 6, 7 ст. 128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється державними органами приватизації у порядку, що затверджує Кабінет Міністрів України.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Христинівської міської ради про продаж земельної ділянки ОСОБА_7 вчинено у межах повноважень та у спосіб визначений законом.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст. 215 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

З оспорюваного договору вбачається, що ОСОБА_6 не є його стороною, крім того, він не вказав ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначив, яким чином даний договір порушує його права.

Оспорюваний договір купівлі-продажу укладений у письмовій формі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі, отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що даний договір відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що на відчуженій земельній ділянці розташовується соляний склад, як частина «цілісного майнового комплексу будівель та споруд продовольчої бази» не заслуговують на увагу, оскільки суперечить вимогам ст. 191 ЦК України, ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та спростовуються рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2015 року у справі №706/138/13-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про скасування Свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_4 від 07 липня 2011 року про право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1 Черкаської області(т.2 а.с. 49-51).

Крім того, посилання апелянта на скасовані рішення Христинівської міської ради щодо розподілу та використання цієї земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки до спірних правовідносин відношення не мають.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для зміни чи скасування якого судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Христинівської міської ради Черкаської області , ОСОБА_7 про визнання рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60VI не чинним та його скасування, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :