№ 201/1763/16-ц
провадження 6/201/60/2016
УХВАЛА

19 лютого 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРИДІАН-ДНІПРО» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» до ОСОБА_1 про стягнення суми і по зустрічному позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» про визнання угоди недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ КБ «Причорноморя» 15 листопада 2005 року звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості по кредиту. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2006 року справа була направлена за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. 06 вересня 2006 року ОСОБА_1 заявив зустрічний позов про визнання угоди недійсною.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2006 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2007 року, позовну заяву задоволено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Причорноморя» про визнання угоди недійсною відмовлено.

Зазначене рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили та в звязку з чим за заявою стягувача судом були видані виконавчі листи по справі.

ТОВ «МЕРИДІАН-ДНІПРО» 09 лютого 2016 року звернулося до суду з заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження.

Сторони у судове засідання не зявилися про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ч. 2 ст. 378 ЦПК України суд вважає можливим розглядати питання про заміну сторони виконавчого провадження за їх відсутності.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 368 ЦПК України визначено, що питання, повязанні із зверненням судового рішення до виконання вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбаченихз статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобовязанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У звязку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у звязку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини пятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 20 листопада 2013 року по справі № 6-122цс13.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України

Оскільки викладена правова позиція прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах то вона підлягає застосування у вищевикладеній ситуації.

Часиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим до виконання сторонами.

На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно із ч. 5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п.9 ч. 2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, суд вважає можливим замінити сторону (стягувача) виконавчого провадження по цивільній справі № 2-2143/2006 за позовом ВАТ КБ «Причорноморя» до ОСОБА_1 про стягнення суми і по зустрічному позову ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Причорноморя» про визнання угоди недійсною, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2006 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2007 року, позовну заяву задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» суму заборгованості в розмірі 716839 грн. 66 коп. та повернення державного мита 1700 грн., а всього 718539 грн. 66 коп.; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства Комерційний банк „Причорноморя про визнання угоди недійсною відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення на користь територіального управління державної судової адміністрації Дніпропетровської області в розмірі 30 грн., у встановленому законом порядку набрало законної сили та перебувало на виконанні в державній виконавчій службі, але на даний час не виконано, тобто з урахуванням зазначеного існує обовязок боржника, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржником чи іншою особою, також судом встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 17 вересня 2012 року ВАТ КБ «Причорноморя» передав право вимоги, що виникло у нього до боржника на підставі рішення від 26 жовтня 2006 року на користь приватного підприємства «РОХАТ», в свою чергу приватне підприємство «РОХАТ» відповідно до договору № 21 про відступлення права вимоги від 04 січня 2016 року передало право вимоги до боржника, що виникло у приватного підприємства «РОХАТ» на підставі рішення від 26 жовтня 2006 року та договору про відступлення права вимоги від 17 вересня 2012 року, ТОВ «МЕРИДІАН-ДНІПРО», таким чином ТОВ «МЕРИДІАН-ДНІПРО» набуло статусу нового кредитора і отримало право грошової вимоги до боржника та у зобовязанні змінився кредитор, крім того не може суд прийняти до уваги будь-які заперечення заінтересованих осіб по справі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені, а тому з урахуванням зазначено та вище викладеного суд приходить до висновку, що заява про заміну сторони виконавчого провадження обґрунтована, підтверджена, ґрунтується на вимогах закону та така, що підлягає задоволенню, в звязку з чим стягувача ВАТ КБ «Причорноморя» слід замінити на його правонаступника ТОВ «МЕРИДІАН-ДНІПРО».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 293, 378 ЦПК України, ст. 11, 512, 514, ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРИДІАН-ДНІПРО» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» до ОСОБА_1 про стягнення суми і по зустрічному позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» про визнання угоди недійсною задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження (стягувача) по цивільній справі № 2-2143/2006 за позовом відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» до ОСОБА_1 про стягнення суми і по зустрічному позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» про визнання угоди недійсною, з відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорноморя» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «МЕРИДІАН-ДНІПРО».

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя