Головуючий суду 1 інстанції - Поплва О.М.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 426/1152/16-ц
Провадження № 22ц/782/531/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року липня «20» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Сватівського районного суду Луганської області від 7 червня 2016 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до КФГ «Юлія» про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 7 червня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до КФГ «Юлія» про розірвання договорів оренди землі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, позивач ОСОБА_2 в заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, у березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати договори оренди землі від 5 травня 2009 року, укладені між ОСОБА_3 та КФГ «Юлія», зареєстровані 27.05.2009 року Сватівським районним центральним округом Луганського регіонального філіалу ДЗК за реєстраційними номерами 240865/51, 240865/54.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого вона прийняла спадщину за законом та стала власником земельних ділянок, які використовуються КФГ «Юлія» згідно з договорами оренди.

Посилаючись на істотні порушення умов договорів орендарем, на п. 12.5. договорів оренди, та на те, що вона не бажає продовжувати господарські стосунки з орендарем, ОСОБА_2 просила розірвати договори оренди земельних ділянок.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору оренди землі від 05.05.2009 року договір укладено між ОСОБА_3 та СФГ «Юлія» та зареєстровано у Сватівському районному центральному окрузі Луганського регіонального філіалу ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 27.05.2009 року за № 240865/51.

Відповідно до договору оренди землі від 05.05.2009 року договір укладено між ОСОБА_3 та СФГ «Юлія» та зареєстровано у Сватівському районному центральному окрузі Луганського регіонального філіалу ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 27.05.2009 року за № 240865/54.

Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 01.07.2014 року ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 земельні ділянки площею 8,1531 га, 8,1500 га розташовані на території Райгородської сільської Ради Сватівського району Луганської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки від 01.07.2014 року індексний номер витягу 23623113, власником земельної ділянки площею 8,1531 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: Луганська область, Сватівський район, с/рада Райгородська є ОСОБА_2

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки від 01.07.2014 року індексний номер витягу 23622874, власником земельної ділянки площею 8,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: Луганська область, Сватівський район, с/рада Райгородська є ОСОБА_2

Відповідно до довідки СФГ «Юлія» орендна плата орендодавцям виплачена і заборгованості з орендної плати немає.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.

Так, відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом, що регулює земельні відносини в Україні, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 цього Закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян юридичних осіб, комунальної або державної власності.

Договір оренди землі, згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі», - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідного до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди укладається відповідно до вимог ст. ст. 14 - 15 ЗУ «Про оренду землі»: має письмову форму, зазначені всі істотні умови договору.

В ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» вказано, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право на оренду земельної ділянки відповідно до ст. 125 ЗК України виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст.ст. 1216, 1218, 770 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

В п. 12.4. договорів оренди землі, від 05.09.2009 року зареєстрованих за № 240865/51, 240865/54, укладених між ОСОБА_3 та СФГ «Юлія» зазначено, що дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

В п. 12.5. договорів оренди землі, дослівно зазначено, наступне: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору».

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки в договорі чітко не визначено те, що зміна власника є чи не є підставою для розірвання договору оренди, а також враховуючи те, що відсутні примітки стосовно того, що означає підкреслення літери «є», а також чому «не є» зазначено у лапках, тому зі місту даного пункту договору неможна зробити чіткий висновок того, чи є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі зміна власника земельної ділянки.

При таких обставинах, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що данні договірні відносини повинні регулюватися нормами закону.

А саме, відповідно до ч. 3 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору оренди, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За змістом норми частини 3 ст.651 ЦК України одностороння відмова від договору можлива лише у випадках, коли вона прямо передбачена законом або договором.

Крім того, хоча п. 12.5. договору оренди землі і встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, проте п. 12.4. цього договору встановлено заборону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Тому, зміст п. 12.5. договору, не вказує, що такі зміни або розірвання можливі в односторонньому порядку.

До того ж, ОСОБА_2, 31.03.2015 року зверталася до КФГ «Юлія» з заявою про розірвання договорів оренди за згодою сторін, відповідно до п. 12.3. цих договорів (а.с. 20).

За змістом ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до п. 9 Договору оренди землі, орендна плата розмірі не менше 3 % від нормативної грошової оцінки землі або 2400 грн.

Згідно п. 13 Договору оренди землі, розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 30 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Таким чином, є правильними висновки суду, що зміна умов Договору оренди землі, в тому числі умов про оренду плату здійснюється виключно за взаємною згодою сторін. Тобто перегляд умов орендної плати не є обов'язком орендаря, оскільки здійснюється за наявності для цього підстав за взаємною згодою сторін правочину.

ОСОБА_2 з заявою про перегляд умов орендної плати до орендаря не зверталася.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, потрібно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно до правової позиції щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати, що викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, Верховний Суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Судом, під час розгляду справи, встановлено, що відповідач не допускав невиконання договірних зобов'язань, своєчасно і в повному обсязі сплачував позивачці орендну плату.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано дійшов висновку, що у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачка не довела підстав для розірвання договорів, передбачені ст. ст. 651, 652 ЦК України.

За таких обставин, посилання ОСОБА_2 на те, що рішення є незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального права не приймаються апеляційним судом до уваги оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення, апеляційному суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 7 червня 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: