У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Оніпко О.В., Собіни І.М.,

секретар судового засідання: Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дубенському районі Рівненської області про відновлення порушеного права на отримання виплат одноразової допомоги по стійкій втраті професійної працездатності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що визначений розмір одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в постанові № 1705/187/187/877 від 16.11.2010 року в сумі 35520,00 грн відділення виконавчої дирекції у Дубенському районі Рівненської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та щомісячної страхової виплати в постанові № 1705/187/902 від 07.12.2010 року в сумі 355,20 грн відділення виконавчої дирекції у Дубенському районі Рівненської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ОСОБА_1 документально та нормативно не підтверджується.

Стверджує, що розрахунковим для обчислення середньої заробітної плати є період з липня 2009 року по грудень 2009 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 75,31 грн (12802,91 грн : 170), середньомісячна заробітна плата буде складати 2292,44 грн (75,31 грн. х 30,44), щомісячна страхова виплата буде складати 916,98 грн (2292,44 грн х 40%), одноразова допомога буде складати 54420 грн., а тому зниження її розміру становить

____________________________________________________________________________________________

Справа № 559/2236/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Федорова Л.П. Провадження № 22-ц/787/32/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

18900 грн. (54420 грн. - 35520 грн.)

Доводить, що з відповідача слід вимагати ще й компенсації моральної шкоди, яку він оцінює у сумі 5000 грн, оскільки мало місце порушення нормальних життєвих зв»язків та звичного способу його життя із своєю сім»єю, адже він тривалий час повинен був доводити порушення свого права шляхом написання відповідних заяв, отримання відповідей та звернення до суду, маючи незадовільний стан здоров»я.

Також зазначає, що заниження розміру щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 сталося з причин переведення на іншу роботу в серпні 2010 року з нижчим окладом, компенсацію різниці якої з порушенням чинного законодавства ОСОБА_1 не сплаченої в подальшому, не враховано.

Крім того вказує, що суд неправомірно прийшов до висновку про те, що він в період липень-лютий 2010 року не працював, не мав заробітку, а тому відповідачем з поважних причин було визначено заробіток виходячи з місячної тарифної ставки машиніста-тракториста виходячи з 888 грн 00 коп. Оскільки згідно висновку судово-економічної експертизи навіть за наявності відсутності отриманих коштів, у будь-якому випадку є заниження суми страхової виплати.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Дубенському районі Костюк-Москалюк Г.М. вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим та таким, що винесене на підставі досліджених доказів і відповідно до норм діючого законодавства, а апеляційну скаргу необгрунтованою.

Просить залишити рішення суду в силі, а апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань /ст.308 ЦПК України/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в серпні 2010 року був переведений на іншу роботу, а для розрахунку втраченого заробітку враховується заробіток за 6 місяців за основним місцем роботи, з яким пов"язана втрата працездатності, розрахунковими місяцями визначення середньомісячної заробітної плати повинні бути липень-лютий 2010 року. Так як позивач в цей період не працював та не мав заробітку, /знаходився на лікарняному/, відповідачем визначено середній заробіток, виходячи з місячної тарифної ставки машиніста - тракториста, виходячи з 888,00 гривень, що передбачено п.10 Порядку.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Відповідно до ст.6, ст.12 Закону України "Про охорону праці" працівника, який за станом здоров"я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, визначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов"язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Статтею 31 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визщначений ЛКК, або до встанолення стійкої втрати професійної працездатності.

Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюється ЛКК або МСЕК.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що ОСОБА_1 працював трактористом-машиністом у Дубенському міжрайонному управлінні водного господарства більше тридцяти років.

З 04 січня 2010 року по 11 серпня 2010 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листами тимчасової непрацездатності.

Висновком МСЕК від 12.08.2010 року № 155896 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності загального захворювання, заборонено працювати екскаваторщиком /а.с.46/.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 начальнику Дубенського МУВГ Герасимчуку В.А./а.с.105,зворот/, на підставі якої Дубенським міжрайонним управлінням водного господарства 12.08.2010 року винесено наказ № 98, яким тракториста - машиніста ОСОБА_1 переведено машиністом насосної установки №3 с.Івання з 12.08.2010 року згідно штатного розпису та зроблено відповідний запис до трудової книжки /а.с. 37/.

Відповідно до довідки № 412 від 19.08.2010 року, виданої Дубенським міжрайонним управлінням водного господарства, доплата до середнього заробітку з 12.08.2010 року йому не проводилась /а.с.81/.

Згідно з п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Про тимчасове переведення працівника на легшу роботу запис до трудової книжки не вноситься. Працівника переводять на легшу роботу на підставі наказу по підприємству, який реєструється в книзі наказів. Запис в трудовій книжці робиться у разі постійного переведення працівника на іншу роботу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 наказом від 12.09.2010 року було переведено на іншу, а не на легшу роботу відповідно до висновку МСЕК.

Отже, доводи апеляційної скарги, що позивач на підставі висновку МСЕК був переведений на легшу нижчеоплачувану роботу та за ним зберігався його середньомісячний заробіток на підставі ст.31 Закону України № 1105 являються безпідставними. ОСОБА_1, відповідно до висновку МСЕК від 12.08.2010 року № 155896 встановлена група інвалідності та рекомендовано медико-соціальною експертною комісією вжити додаткових заходів безпеки праці. Про необхідність переведення потерпілого на легшу роботу, її тривалість та характер роботи МСЕК не встановлювався. Крім того, як уже було встановлено судом, переведення на іншу роботу носило постійний, а не тимчасовий характер.

Відповідно до висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДУ "Інститут медицини і праці АМН України" від 28.09.2010 року вібраційна хвороба П ст., на яку страждав ОСОБА_1 - є захворюванням професійним та встановлено ОСОБА_1 вперше.

За результатами проведення розслідування причини виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання комісією складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 08.10.2010 року, згідно якого захворювання ОСОБА_1 є професійним та встановлено вперше.

Відповідно до довідки МОЗ України № 0676 від 26.10.2010 року ОСОБА_1 визначено 40% втрати професійної працездатності.

Тобто, з 08.10.2010 року у ОСОБА_1 наступило право на отримання щомісячних страхових виплат та одноразової страхової виплати відповідно до ст.34 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності".

Статтею 34 Закону визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров"я.

Правила обчислення середньомісячної заробітної плати для розрахунку виплат визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати /доходу/ для розрахунку виплат за загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266 .

Відповідно до п.4 Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для застрахованих осіб є останні шість календарних місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Місяці розрахункового періоду /з першого до першого числа/ в яких застрахована особа не працювала з поважних причин /тимчасова непрацездатність/, виключається з розрахункового періоду.

Оскільки ОСОБА_1 з 12.08.2010 року по 08.10.2010 року не працював за професією, з якою пов"язане професійне захворювання, тому підстав для нарахування середньомісячного заробітку на цій посаді для визначення розміру одноразової допомоги чи щомісячної виплати не має.

Шестимісячний період припадає на період з лютого по липень 2010 року, тобто період за останнім місцем роботи за тією професією, яка зазначена в акті від 08.10.2010 року, тобто в день настання страхового випадку.

Як було вже встановлено судом, і це не заперечується сторонами, позивач в цей період не працював з поважних причин, перебував на лікуванні, а тому зазначені місяці підлягають виключенню з розрахункового періоду.

Відповідно до п.10 Порядку № 1266/ в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ вбачається, що якщо перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку, середня заробітна плата для розрахунку страхових виплат визначається виходячи з місячної тарифної ставки /посадового окладу/ встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

З довідки, виданої Дубенським міжрайонним управлінням водного господарства № 571 від 08.11.2010 року до 11.08.2010 року ОСОБА_1 працював трактористом-машиністом 5 розряду з місячною тарифною ставкою 888,00 гривень.

Не заслуговують на увагу, на думку судової колегії, доводи апеляційної скарги в частині не прийняття до уваги при ухваленні судом першої інстанції рішення висновків судово-економічної експертизи № 1595 від 27.09.2011 року /а.с. 28-32/, проведеної в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції у Дубенському районі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві про визнання дій суб"єкта владних повноважень протиправними з огляду на наступне.

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. у п.17 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Таким же чином, як письмовий доказ, має бути розцінений висновок експертизи, проведеної іншим судом (або навіть цим же судом) при розгляді іншої справи.

Із матеріалів справи вбачається, що клопотань про проведення судово-економічної експертизи по даній справі ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції заявлено не було.

Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що дослідивши в суді першої інстанції письмовий доказ - висновок судово-економічної експертизи, суд обгрунтовано не взяв до уваги висновки даної експертизи, оскільки вони є такими, що суперечать фактичним обставинам справи та не погоджуються з вимогами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В порушення зазначених процесуальних норм, ОСОБА_1 не надав суду допустимих, змістовних та достовірних доказів на обгрунтування позовних вимог та яким чином відповідач порушує його права.

З огляду на викладене, відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи і дійшов правильного висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду і не є підставою для скасування рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновком суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування рішення суду.

При ухваленні рішення норми матеріального і процесуального права не були порушені, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.с.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законнної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: О.В. Оніпко

І.М. Собіна