Ухвала

іменем україни

25 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є рідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Зазначав, що після поховання сестри він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і дізнався, що ОСОБА_6 склала заповіт у якому заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_4 Існування такого заповіту позивач бере під сумнів, вказуючи при цьому що сумнівається в тому, що його сестра склала його особисто, без примусу чи стороннього впливу, у здоровому глузді та психічному стані, не під впливом алкоголю чи інших препаратів, а також без психологічного впливу сторонніх зацікавлених осіб.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 215, 225, 1234, 1257 ЦК України просив, визнати недійсним заповіт від 10 вересня 2012 року посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.О. за реєстраційним номером 9-1033 на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, враховуючи висновок проведеної судово-психіатричної експертизи згідно якої не було виявлено ознак будь-якого психічного розгляду, і за своїм психічним станом ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними, вірно виходили з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано доказів того, що під час складання заповіту, спадкодавець ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати в силу регулярного зловживання алкоголю протягом життя, під психологічним впливом зацікавлених осіб і її волевиявлення не було вільним та не відповідало її волі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова