У Х В А Л А

Справа № 183/2185/15

№ 2-др/183/5/16

01 лютого 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача-1 ОСОБА_1, представника позивача-1 ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, Органу опіки та піклування Підгородненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

встановив:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, Органу опіки та піклування Підгородненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено частково.

19 січня 2016 року позивачі звернулися із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що в рішенні не вирішено питання щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди в спілкуванні позивачів із дітьми. Вказує на те, що на виконання рішення суду 17 листопада 2015 року судом видано виконавчі листи, які направлені до ВДВС Новомосковського МРУЮ. 07 грудня 2015 року державним виконавцем Корсак І.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто стягувачам виконавчі листи без виконання. Мотивом та приводом відмови у відкритті виконавчого провадження стала відсутність передбаченого законом заходу для примусового виконання. Таким заходом, на думку позивачів, була б та частина рішення суду, що стосується зобовязання відповідача щодо усунення перешкод в спілкуванні позивачів із дітьми. При цьому, означена вимога стосовно зобовязання відповідача відображена як в позові так і в судовому рішенні від 15 жовтня 2015 року у вступній та описовій частинах, однак відсутня в резолютивній частині судового рішення. За умови відсутності примусового виконання судового рішення за цією справою, відповідач категорично відмовляється від надання дітей для спілкування позивачам та чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми. Позивачі неодноразово приїздили до відповідача, вже після ухвалення судом 15 жовтня 2015 року рішення, однак спілкування з дітьми так і не відбулось з вини відповідача, яка відмовляється надавати дітей, що в свою чергу, за посиланнями позивачів, вкрай негативно відображається на вихованні особистості малолітніх, перешкоджанні розвитку громадян України та веде до порушення прав позивачів. Визначення судом виключно тільки часу та днів для спілкування, без фактичного зобовязання відповідача надавати дітей (в свою чергу під контролем виконавчої служби) призвело до невиконання судового рішення в повному обсязі та непорозуміння з юридичного боку, між державною виконавчою службою та позивачами щодо відновлення соціальної справедливості, встановленої судовим рішенням. Внаслідок викладеного, в поданій заяві позивачі просять постановити додаткове рішення, яким зобовязати відповідача - ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з малолітніми дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 30 листопада 2011 рок народження, в порядку, визначеному рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року, про що видати виконавчі листи.

В судовому засіданні позивач-1 ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, наголосили на створенні перешкод відповідачем в спілкуванні з дітьми навіть з урахуванням судового рішення.

Позивач-2 ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, у відповідності до заяви, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач, представники третіх осіб до суду не з`явились, підстави неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.3 ст.220 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд приходить наступних висновків.

Згідно з п.п.1-2 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

З матеріалів справи вбачається, що до суду було подано позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в якому позивачі просили зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми позивача-1, онуками позивача 2, 3 та участі у їх вихованні, визначивши наступні способи участі у вихованні ОСОБА_5 та ОСОБА_6: кожну першу та третю суботи місяця передавати о 08:00 год. батькові, бабі та діду дітей для спілкування та виховання із наступним повернення дітей матері о 08:00 год. наступного понеділка; на святкові дні передавати батькові, бабі та діду дітей для спілкування з 08:00 год. до 17:00 год.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, Органу опіки та піклування Підгородненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено частково. Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, наступний порядок спілкування з малолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме кожної першої та третьої суботи-неділі місяця, з 08 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання ОСОБА_3 - вул. Мостова, 86, м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В решті позову відмовлено.

В мотивувальній частині рішення судом встановлено, що: «…з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо участі у вихованні дітей, про що свідчить позиція сторін у справі, висновки третьої особи-1 і враховуючи рівність прав та обов'язків батька та матері, бабусі щодо участі у вихованні дітей, а також те, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька, бабусі з дітьми перешкоджатиме їх нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягають задоволенню частково, в частині, встановленій висновком Органу опіки та піклування Спаської сільської ради…», «… Визначаючи час спілкування позивачів з дітьми, суд виходить з висновків, здійснених Органом опіки та піклування, відсутністю протипоказань для залишення дітей з позивачами у нічний час, найбільш сприятливий для дітей, їх навчання та проживання, який на думку суду, з урахуванням того, що позивачі та відповідач працюють, внаслідок чого вважає за необхідне погодитись з висновками Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, про наявність підстав для надання дітей для спілкування позивачам кожної першої та третьої суботи-неділі місяця, з 08 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання ОСОБА_3 - вул. Мостова, 86, м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області…».

Також. норми ст. 159 СК України передбачають, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За таких обставин, способом усунення перешкод в спілкуванні з урахуванням норм СК України є визначення судом способів участі одного з батьків у вихованні дитини.

За таких обставин судом ухвалено рішення з приводу всіх позовних вимог та вирішивши питання про право, суд визначив спосіб участі у вихованні дітей і підстав для ухвалення додаткового рішення суд не вбачає.

Посилання на неможливість виконання судового рішення у спосіб, обраний судом не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивачів на положення ч.ч.4, 5 ст.159 СК України, у відповідності до яких, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Внаслідок викладеного, керуючись ст. 210, 220 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення, особами які не були присутні при оголошенні ухвали - з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Парфьонов