АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: встановлення факту, Доповідач: Швецова Л.А.
що має юридичне значення
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді: Швецової Л.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Карімової Л.В.,

за участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Яна Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з гр. ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зазначивши, що встановлення вищевказаного факту їй необхідно для прийняття спадщини у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки шлюбу між ними зареєстровано не було, а мешкав та був зареєстрований ОСОБА_5 був за іншою адресою, заповіту не залишив.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за вищевказаною заявою ОСОБА_2 на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України, оскільки із заяви про встановлення факту вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та відсутність повного дослідження всіх обставин по справі, просить скасувати зазначену ухвалу районного суду та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання, в якому саме порядку повинна розглядатися його заява про встановлення юридично значимого для нього факту, що призвело до безпідставної відмови в відкритті провадження за вказаною заявою.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку має місце спір про право, а відтак встановлення юридично значимого для заявника факту, від якого залежить виникнення у нього права на спадщину, можливе лише в загальному порядку, тобто в позовному провадженні.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи та ґрунтується на законі.

Статтями ст.ст. 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами частини 3 статті 15 ЦПК України суди розглядають цивільні справи, визначені у частині першій цієї статті, тобто віднесені законодавцем до їхньої компетенції, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Видрізняючими ознаками окремого провадження є несумісність із спором про право, відсутність сторін із протилежними інтересами, неможливість застосування низки правових норм та принципів, які притаманні позовному провадженню, а саме, щодо змагальності, диспозитивності, процесуальної рівності та інш.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб).

При цьому судове встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження можливе лише в тому разі, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду.

Як роз'ясненно в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_2 з 1998 року мешкала з гр. ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер Після його смерті вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Я.М. із заявою про прийняття спадщини.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в даному випадку спору про право на спадщину, а тому в межах своїх повноважень та у відповідності до приписів діючого цивільного процесуального законодавства відмовив ОСОБА_2 у відкритті провадження по вказаній цивільній справі за її заявою про встановлення юридично значимого для неї факту.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_2, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта, в даному випадку, є несуттєвими, прийняте районним судом по справі процесуальне рішення не спростовують і не містять передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: