Ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 957,17 доларів США.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 20 837,57 доларів США з терміном повернення до 29 лютого 2012 року, зі сплатою 2,50 % щомісячно за користування кредитними коштами та комісійної винагороди. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 26 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 63 957,17 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 13 450,79 доларів США, заборгованість за відсотками - 12 652,37 доларів США, заборгованість за комісійними нарахуваннями - 622,30 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 37 231,71 дол. США.

З огляду на вищезазначене позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 633 177 грн 70 коп. та 3 654 грн судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 -ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 01 березня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 наданий кредит в сумі 20 837,57 дол. США зі сплатою 2,50 % на місяць та комісійних нарахувань та терміном повернення до 29 лютого 2012 року. Договором також передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань він повинен сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожний день.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 01 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір застави належного останньому автомобіля FordTransit, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору утворилася заборгованість, з метою погашення якої за рахунок вартості заставленого майна даний транспортний засіб був переданий позивачеві згідно з актом від 25 травня 2009 року. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 01 квітня 2014 року звернуто стягнення на переданий в заставу автомобіль, який у подальшому був реалізований банком за 3 546,95 дол. США, які 06 листопада 2014 року перераховані на картковий рахунок відповідача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 порушив взяті зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Такий висновок судів є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про заставу» передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Установивши, що сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню залишок заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик