АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8683/15-ц Номер провадження 22-ц/786/487/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Панченка О.О.

Суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

При секретарі : Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Полтавського національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, інших виплат при розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року вказаний позов ОСОБА_2 до Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка задоволено частково.

Стягнуто з Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка на користь ОСОБА_2 заробітну плату в сумі 27082 грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки з розрахунком в сумі 22648 грн. 75 коп., вихідну допомогу в сумі 4793 грн. 40 коп., індекс інфляції 1709 грн. 46 коп., компенсацію за невикористану відпустку 500 грн. 62 коп., а всього 56734 грн. 94 коп.

Стягнуто з Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка на користь держави судовий збір в сумі 567 грн. 35 коп.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, його оскаржила ОСОБА_2, яка посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та задовольнити позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 74412 грн.

Також апеляційну скаргу подав Полтавський національний педагогічний університет ім. В.Г. Короленка (надалі університет), який просить скасувати рішення в частині стягнення заробітної плати. Зокрема вказує на те, що у кошторисі університету видатки на заробітну плату головного лікаря відокремленого структурного підрозділу жодного бюджетного року не були передбачені.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,згідно наказу №117-К від 29 грудня 1995 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду головного лікаря санаторію-профілакторію Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка.

Наказом №85-к від 23 червня 2015 року, в звязку з ліквідацією підрозділу, позивач звільнена з займаної посади.

Згідно наданої довідки заборгованість по заробітній платі позивача за період з 1 січня 2015 року по 23 червня 2015 року становить 27082 грн. 71 коп. Крім того, ОСОБА_2 не виплачено компенсацію при звільненні та вихідну допомогу в сумі 500 грн. 62 коп. та 4793 грн. 40 коп. відповідно.

Належно оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення коштів саме з університету, як юридичної особи, яка згідно до статуту є засновником санаторію-профілакторію. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважав їх недоведеними.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, що не оспорює.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме положення «Про ВП «Студентський санаторій-профілакторій» Полтавського НПУ ім. В.Г. Короленка», профілакторій є відокремленим підрозділом університету без права юридичної особи та є неприбутковою організацією (п.п.3.1, 3.6). Призначення та звільнення з посади головного лікаря здійснюється ректором університету (п.5.2), що в свою чергу свідчить про те, що саме університет є роботодавцем, який повинен виплачувати заробітну плату головному лікарю санаторію-профілакторію.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок щодо стягнення заробітної плати та інших коштів з університету, як юридичної особи - власника відокремленого підрозділу санаторію-профілакторію.

Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Статтями 91, 92, 96 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і полягає у здатності мати цивільні права та обовязки. Юридична особа набуває цивільних прав і обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, особи які створюють юридичну особу, несуть відповідальність за її зобовязаннями, які виникли до її державної реєстрації.

Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює усі або частину її функцій. Філія не є юридичною особою, вона наділяється майном юридичної особи, що її створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Керівник філії призначається юридичною особою і діє на підставі виданої нею довіреності.

Доводи апеляційної скарги університету про відсутність у його кошторисі видатків на оплату праці головного лікаря не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутність коштів у власника не має вирішального значення для визначення правового статусу його відокремленого підрозділу.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 74412 грн., колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України. Відповідно до частини 1 даної статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем виникла внаслідок ліквідації структурного підрозділу через зміни в законодавстві та відсутність в цьому вини відповідача, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Полтавського національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :