Номер провадження: 22-ц/785/2111/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.01.2016 року м. Одеса

Суддя колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Георгієвни про поділ домоволодіння в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2001 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що мати заповіла йому та його брату ОСОБА_7 в рівних частках належну їй на праві власності ? частину домоволодіння №23 по вул. Недєліна в м. Одесі, тобто по ? частині домоволодіння кожному.

З метою поділу всього житлового будинку та земельної ділянки, 4 співвласника домоволодіння(він, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6Г.) дійшли згоди та поділили домоволодіння згідно з висновком ОНДІСЄ МЮ України №7661/7683 від 16 липня 1998 року.

Відповідно до розрахунку експертів йому у власність визначено 13/100 частин вказаного домоволодіння, а тому різниця між ідеальною та реальною частками належної йому (позивачу) частки домоволодіння склала 5825грн., яку відповідачі відмовляються йому сплатити.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 13/100 частин домоволодіння та стягнути ОСОБА_5 та ОСОБА_6 5825 грн. на підставі ст.115 ЦК УРСР (а.с.3-4).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 13/100 частин домоволодіння №23 по вул. Недєліна в м. Одесі.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5825 грн. та 58 грн.25 коп. судових витрат, а всього 5873 грн.25 коп. (а.с.61-64).

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року жодним з учасників цивільного процесу не оскаржено та набрало законної сили.

04 грудня 2015 року ОСОБА_3, який не брав участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, неправильність судового рішення обґрунтував тим, що:

- рішення суду є фактично договором купівлі - продажу частки, належної ОСОБА_4, іншим співвласникам домоволодіння,

- на час ухвалення рішення він був неповнолітнім сином ОСОБА_4, а тому суд, розглядаючи вимоги про зменшення частки у домоволодінні без залучення та отримання згоди органу опіки та піклування, порушив його право на житло,

- без скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 23 квітня 1998 року доля ОСОБА_4 була зменшена майже удвічі, що позбавило його(апелянта) права правомірного очікування та набуття права власності на ? частину домоволодіння та права користування відповідною частиною земельної ділянки, на якій розташована ? частина будинку, що належить ОСОБА_4,

- судом не вирішено питання щодо долі земельної ділянки тощо (а.с. 68-70).

У відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч.3 ст. 14, ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний жилий будинок, загальна житлова площа якого становить 39,1 кв.м. ( 15,3 кв.м.+14,9 кв.м+8,9 кв.м) на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_4 в розмірі ? частини; ОСОБА_7 в розмірі ? частини та відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в розмірі ? частини за спадкуванням.

Згідно висновку технічного дослідження Одеського НДІСЄ МЮ України №7661/7683 від 16 липня 1998 року, проведеного на підставі спільної заяви всіх співвласників від 25 червня 1998 року, в т.ч. ОСОБА_4, який зазначив в ній, що користується в домоволодінні приміщенням 3-5 (жилою кімнатою пл.8.9 кв. м.), в користуванні:

- співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з часткою в розмірі ? знаходяться приміщення 2-1,2-2,2-3,2-4 ( жила, пл.14,9 кв. м.) загальною площею 38,6 кв. м., погріб та надвірні споруди, загальною вартістю 10637 грн., що складає частку 65/100,

- співвласника ОСОБА_4 з часткою ? знаходиться приміщення 3-5 - жила, пл.8,9 кв.м., вартістю 2131 грн., що складає частку 13/100,

- співвласника ОСОБА_7 з часткою ? знаходиться приміщення 1-2-жила, пл.15,3 кв.м., вартістю 3664 грн., що складає частку 22/100 ( а.с.6-9,45).

Відповідно до ст.115 ЦК УРСР, на підставі якої ОСОБА_4 звернувся у 2001 році до суду з позовом, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна.

Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

Виходячи з наведеного вище та враховуючи те, що у користуванні позивача ОСОБА_4, співвласника з часткою ? частини, реальна частка складає 13/100, а різниця між ідеальною та реальною часткою становить 5825 грн., суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно чинного законодавства батьки мають право розпоряджатися належним їм майном, а також своїми правами (в т.ч. на звернення до суду з позовом) на свій розсуд, не запитуючи згоди на це своїх дітей.

За таких обставин є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що:

- його батько, ОСОБА_4, діяв у спосіб, не передбачений чинним законодавством,

- при розгляді справи порушено його право на житло та, враховуючи його вік, суд мав залучити до участі у розгляді справи орган опіки та піклування.

Крім того, правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жоден не має права домагатися перегляду кінцевого і обовязкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (див. справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа « Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. пункт 91).

Тому з підстав ч.1 ст.292 ЦПК України апеляційна скарга, яка подана через майже 12 років, не може бути прийнята до провадження суду апеляційної інстанції, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції не стосується прав та обовязків ОСОБА_3

Керуючись ч.1 ст.297 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у прийнятті апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Георгієвни про поділ домоволодіння в натурі.

Ухвала колегії суддів набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя апеляційного суду

Одеської області /підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2