У Х В А Л А

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет застави, звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просило звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Mitsubishi Pagero, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності шляхом передачі автомобіля у власність ТОВ «Кредекс Фінанс», звільнити його з-під арешту та зняти заборону відчуження зазначеного автомобіля.

Зазначав, що 7 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 35 тис доларів США зі сплатою 12,5 % річних, з терміном повернення до 7 травня 2014 року. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу від 7 травня 2007 року, за умовами якого позичальник передала у заставу банку належний їй на праві власності автомобіль Mitsubishi Pagero, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. На підставі договору факторингу від 20 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», останнє набуло права кредитора та заставодержателя відносно ОСОБА_5 за кредитним договором від 7 травня 2007 року, у зв'язку з чим було внесено зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. 10 липня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_4 набув право вимоги до ОСОБА_5 за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року залучено до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступника ТОВ «Кредекс Фінанс».

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: у рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту від 7 травня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Mitsubishi Pagero, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом передачі зазначеного автомобіля марки у власність ОСОБА_4; звільнено з-під арешту і знято заборону на відчуження спірного автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 512, 513 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, встановлено, що 7 травня 2007 року договір застави, за умовами якого ОСОБА_5 на виконання умов кредитного договору передала в заставу ПАТ «УкрСиббанк» автомобіль, посвідчений нотаріально.

20 квітня 2012 року в простій письмовій формі між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу за умовами якого банк відступив на користь товариства своє право вимоги, у тому числі і за забезпечувальним договором.

В простій письмовій формі 10 липня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги.

Відмовляючи в задоволенні вимог останнього, апеляційний суд, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції виходив з того, що договір про відступлення права вимоги є нікчемним, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 513 ЦК України він мав бути посвідчений нотаріально.

Разом з тим у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року в якій надана заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, встановлено, що договір про відступлення права вимоги укладений відповідно до вимог закону.

У постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року, на яку посилається у своїй заяві ОСОБА_4 міститься висновок про те, що договір застави за своєю правовою природою не є договором про відступлення права вимоги; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється у формі правочину шляхом укладення договору про відступлення права вимоги.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, наявні різні підстави та предмет позову, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет застави, звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук