Кодимський районний суд Одеської області
_____________________________________________________________________________________________________
Справа № 503/918/16-ц
Провадження №2/503/481/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.,

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2, Кодимської районної державної адміністрації Одеської області та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 20 травня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В позові вказала, що 28 травня 1998 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді двох земельних часток (паїв) із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

10 грудня 2004 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Спадкоємцями зазначеного спадкового майна за законом є позивач та її рідний брат ОСОБА_2, який відмовився від успадкування належної йому частки у цій спадщині на її користь.

Внаслідок спільного проживання з батьками вона фактично прийняла належну їм спадщину, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом.

В судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду письмову заяву від 30 червня 2016 року про підтримання своїх вимог та їх задоволення у повному обсязі. В цій же заяві просила розглянути справу без неї.

Представник відповідача Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання теж не прибув, надавши до суду письмові заяви за №№02-16/1009 та 02-16/1010 від 21 липня 2016 року про розгляд справи без нього. Проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував.

Представник третьої особи Кодимської районної державної адміністрації Одеської області надала до суду заяву від 14 червня 2016 року про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації.

Представник відділу Держгеокадастру в Кодимському районі та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявились.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши позовну заяву позивача та надані нею письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 1998 року померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №146023, виданого 01 червня 1998 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №13 від 01 липня 1998 року. Місце відкриття спадщини с.Грабове Кодимського району Одеської області.

10 грудня 2004 року помер батько позивача - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №410068, виданого 10 грудня 2004 року цією ж сільською радою, актовий запис про смерть №29 від 10 грудня 2004 року. Місце відкриття спадщини с.Грабове Кодимського району Одеської області.

Факт родинних відносин між позивачем та померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як між донькою та батьками, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-УР №044512, виданого 11 листопада 1959 року Грабівською сільською радою Кодимського району, в якому її батьками вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖД №290011, виданого 27 жовтня 1982 року цією ж сільською радою, відповідно до якого позивач 27 жовтня 1982 року уклала шлюб з ОСОБА_5, змінивши своє прізвище «Буряк» на «Гончарук».

Визначаючи які правові нормами підлягають застосування для вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР.

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері позивача ОСОБА_3 закінчився 28 листопада 1998 року, а після смерті батька позивача 10 червня 2005 року.

Спадщина померлої матері прийнята позивачем у передбаченому на той час порядку, тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову у частині спадкування спадщини померлої ОСОБА_3 підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин.

Для вирішення позову у частині спадкування спадщини померлого ОСОБА_4 суд вважає необхідним застосувати норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Щодо спадкування позивачем спадщини померлої матері ОСОБА_3

До спадщини померлої ОСОБА_3 ввійшла земельна частка (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари члена КСП «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248878, виданого 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією.

Окрім цього, до спадкового майна померлої ОСОБА_3 ввійшла земельна частка (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари, члена КСП «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, яка була успадкована нею після смерті ОСОБА_6, померлої 26 травня 1995 року (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249055, виданий 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією).

Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту.

Судом встановлено, що заповіту померла ОСОБА_3 не склала, тому позивач ОСОБА_1, як донька померлої, є спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги.

Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР).

Судом на підставі довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №422 від 29 лютого 2016 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 до смерті останньої проживали разом в одному помешканні, зокрема в с.Грабове по вул.Джміля, 45 Кодимського району Одеської області, у звязку з цим вели спільне господарство, позивач доглядала за померлою, доглядає та утримає її майно.

Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті матері ОСОБА_3, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння належним померлій спадковим майном.

Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Однак, реалізувати вказане право позивач позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючі документу на належне померлій ОСОБА_7 спадщину втрачені.

Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), який відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України діє до моменту видачі особі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно.

Отже, встановивши факт прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини померлої матері ОСОБА_3, суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельних часток (паїв), які залишилась після смерті її матері ОСОБА_3, оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР вона є такою, що у передбаченому на той час порядку цю спадщину прийняла.

Щодо спадкування позивачем спадщини померлого батька ОСОБА_4

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

До складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №19/4, площею 1.93 га., яка розташована в межах Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058697, виданого 02 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №61 від 28 січня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №515.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4, а тому відповідно до ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем його спадкового майна за законом першої черги.

Інший спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_2 (брат позивача та син померлого ОСОБА_4Р.) спадщину померлого не прийняв та склав нотаріально засвідчену заяву про відмову від прийняття спадщини своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

Судом на підставі довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №424 від 29 лютого 2016 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 на день смерті останнього постійно проживали разом в одному помешканні, зокрема в с.Грабове по вул.Джміля, 45 Кодимського району Одеської області, у звязку з чим позивач у відповідності з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що цю спадщину прийняла.

Перешкодою для отримання позивачем у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлим батькам майно є відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на це майно, відсутність яких відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на:

- земельну частку (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари члена колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, яка на підставі втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248878, виданого 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією, належала ОСОБА_3, померлій 28 травня 1998 року;

- на земельну (пай), розміром 2.71 умовних кадастрових гектари, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Грабове Кодимського району Одеської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0249055, виданим 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією, яка була успадкована ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6, померлої 26 травня 1995 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №19/4, площею 1.93 га., яка розташована в межах Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлому 10 грудня 2014 року ОСОБА_4 на підставі втраченого державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058697, виданого 02 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №61 від 28 січня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №515.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя Сопільняк О.М.