Провадження № 2/161/734/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.01.2008 року відповідач отримав кредит у сумі 9800 грн. у вигляді встановле

ного кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», складають між ним та банком Договір. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 14903,08 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 5632,12 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 6351,99 грн., заборгованості за пенею та комісією 1971,2 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу (процентна складова) 697,77 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом у розмірі 14903 грн. 08 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача суду пояснила, що дійсно 22.04.2012 року відповідач звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про блокування коштів на належній йому банківській картці в зв»язку з тим, що невідомі особи незаконно через банкомат зняли з вказаної картки грошові кошти. Проте, вважає, що така ситуація сталася з вини самого відповідача, оскільки клієнт банку зобов»язаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконне використання. Держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постанови картки в Стоп-Лист Платіжною системою.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 18.01.2008 року між ним та позивачем було укладено договір б/н, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 9800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 23.04.2012 року ним була подана заява до Луцького МВ про вчинений щодо нього злочин, а саме про те, що 23.04.2012 року невідома особа шахрайським шляхом під приводом перерахунку грошей через мережу «Інтернет» заволоділа грошима з його банківської картки. Пізніше, 08.06.2012 року, дану справу було передано до УМВС в Луганській області, оскільки під час проведення перевірки було встановлено, що грошові кошти були зняті через банкомат, розташований в м. Луганську . Він своєчасно звернувся до позивача з заявою про блокування коштів на картрахунку, проте незаконне зняття коштів відбувалося ще добу після подання ним відповідної заяви. Особисто він не має перед позивачем заборгованості за користування кредитними коштами. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.01.2008 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір б/н про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», складають між ним та банком Договір (а.с. 8-14).

За умовами вказаного Договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями ч.1ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Судом також встановлено, що в період з 22.04.2012 року по 23.04.2012 року з основаної карти ОСОБА_2 були зняті грошові кошти в сумі 5307,5 грн.

З наданої позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по картрахунку ОСОБА_2 вбачається, що зазначені вище грошові кошти були зняті шляхом видачі готівки через АТМ (а.с. 50-51).

Банківська система проінформувала відповідача ОСОБА_2 про проведені транзакції і, отримавши 22.04.2012 р. заяву ОСОБА_2 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» заблокував карту, проте транзакції продовжували здійснюватися й 23.04.2012 року, що визнається представником позивача.

З приводу заволодіння невстановленою особою грошовими коштами ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до Луцького МВ УМВС України у Волинській області, за вказаною заявою внесені відповідні відомості до ЄРДР (а.с. 39-40).

Згідно п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223, відповідно до яких емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Положеннями п.2.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», що затверджені наказом №С-169 від 23.08.2006р. голови Правління «ПриватБанку» визначено, що у випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами чи нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються вірним введенням ПІНа чи нанесеними на карті даними.

Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією включаючи операції, що супроводжуються правильним вводом нанесених на карті даних, до моменту письмової заяви Держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, що не супроводжувалися авторизацією до моменту постановки Карти в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. ( п.2.1.7.4. вищезазначених Умов та правил ).

Положеннями п. 8.3 Умов та правил надання банківських послуг, що затверджені наказом голови Правління ПАТ «ПриватБанку» № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. зазначено, що у випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами чи нанесеними на них даними поза поля його зору, він несе відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України по справі № 6-71цс15 відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Положеннями ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Положення ст. 60 ЦПК України були судом роз»яснені сторонам, проте представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями сприяв здійсненню несанкціонованих транзакцій іншими особами, як і не надав жодних доказів на підтвердження того, яким чином вказані транзакції було здійснено (з використанням електронного платіжного засобу та правильно введеним ПІН кодом, тобто за умови електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу, або без їх використання).

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником позивачем не надано окремий розрахунок заборгованості відповідача за сумою кредитних коштів, використаних особисто ним (5632,12 грн. - 5307,5 грн.), а суд позбавлений можливості зробити самостійно розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

На підставі ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3