Справа № 347/634/15-ц
Провадження № 22-ц/779/462/2016
Головуючий у 1 інстанції Турянський І. Є.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ горища, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 23 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, вказавши, що йому та відповідачу ОСОБА_4 на підставі права власності належить по ? частини будинку по АДРЕСА_1. З відповідачем була досягнута домовленість щодо користування горищем. Рішенням Вербовицької сільської ради від 28.02.2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію ? частини житлового будинку під мансардне приміщення. В акті обстеження цього домогосподарства комісія прийшла до висновку, що сторони не можуть вирішити питання користування горищем мирним шляхом. Посилаючи на норму ст. 364 ЦК України щодо можливості виділу в натурі частки із майна співвласника, позивач просив виділити йому у власність частину допоміжного приміщення горища, що відповідає його частці у житловому будинку у АДРЕСА_1

Рішенням Косівського районного суду від 23.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про те, що житловий будинок до цього часу реально між співвласниками не поділений та частини будинку не стали об'єктом приватної власності, не відповідає дійсності. Так, батько ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25.04.1997 року подарував останнім конкретно визначені часки житлового будинку. Отже відповідно до договору дарування ОСОБА_4 є власником 4/10 частини першого поверху будинку житловою площею 16,6 кв.м, приміщень згідно плану ІІ - веранди, І-4 коридор, І-3 кімната, а ОСОБА_6 - 5/10 частин першого поверху житлового будинку житловою площею 29,3 кв.м. згідно плану приміщень - І-підвал, кімнат І-І, І-2, І-5, І-6, І-7. Таким чином, відповідно до договору дарування сторонам перейшло право власності на реально визначені частки, які вони отримали в натурі, а тому у відповідності до вимог ст. 364 ЦК у разі виділу частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється. Відповідач не заперечувала, щоб на частині горища будинку було облаштовано мезонін. З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що поділити горище з повним його відокремленням відповідно до належних сторонами частин в житловому будинку технічно можливо та вказано площу горища, яка може бути виділена кожному з власників.

Тому просив, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 належить його співвласниками на праві спільної часткової власності, до цього часу реально між співвласниками не поділений, частини будинку не стали об'єктом приватної власності, а горище залишилось у спільному користуванні.

Проте, до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального права.

Встановлено, що згідно договору дарування від 18.05.1993 року та від 25.04.1997 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить по ? частини житлового будинку в АДРЕСА_1. Вказаними договорами обом співвласникам визначені у користування конкретні приміщення. Таким чином, ОСОБА_2 користується 55,3 кв. м загальної і 41,2 кв.м житлової площі, а ОСОБА_4 41,7 кв.м. загальної та 26,2 кв.м житлової площі.

Спір виник з приводу виділу з спільної сумісної власності грища будинку, яким сторони користується спільно.

Як вбачається з висновку №025/БТ-15 судової будівельно-технічної експертизи від 08.10.2015 року виділити в натурі частки із спільної сумісної власності, як варіант реального поділу частини приміщення провести можливо. Експертом надана план-схема технічно можливого реального виділу співвласникам площі горища 57/100 ( 46,5 кв.м )- ОСОБА_2 та 43/100 ( 35,10 кв.м) - ОСОБА_4

Колегія встановила, що допоміжне приміщення - горище в даному будинку, не є приміщенням загального користування, придатне для використання для господарських потреб, відокремлене та може бути виділене в натурі як частка без створення перешкод в обслуговуванні житлового будинку. В матеріалах справи відсутні докази, що на горищі наявне технічне обладнання, яке призначене для забезпечення потреб власників будинку, а також для забезпечення експлуатації та технічного обслуговування житлового будинку в цілому.

Відповідно до ст.364 ЦК України (на яку посилався позивач як на підставу своїх вимог) співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зазначена вище правова норма визначає порядок виділу співвласнику частки в натурі у спільному майні. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.358 ЦК України можливе виділення у володіння та користування співвласника таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками.

Оскільки норми матеріального права передбачають виділ співвласникам в натурі їх частки із спільного майна, і така можливість підтверджена висновком судової будівельно-технічної експертизи, то відмову в задоволенні таких позовних вимог не можна вважати обґрунтованою, оскільки протягом тривалого періоду між сторонами, які є братом і сестрою,через дане горище тривають спори та сварки, а реальний їхній поділ припинить між ними суперечки.

Згідно згаданого висновку судової експертизи, який суд безпідставно не прийняв до уваги, є можливість без порушення санітарних та протипожежних норм виділити співвласникам будинку, частини горища з повним їх відокремленням відповідно до належних їм реальних частин в жилому будинку. Для цього потрібно на означеній лінії поділу влаштувати дощату перегородку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в даній справі ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, то є підстави для скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 23 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Виділити ОСОБА_2 57/100 частки, а саме 46,5 кв. м допоміжного приміщення горища в будинку по АДРЕСА_1 Косівського району відповідно до план-схеми висновку №025/БТ-15 судової будівельно-технічної експертизи від 08.10.2015 року судово-експертної фірми «Експо-Фірма».

Залишити у власності ОСОБА_4 43/100 частини (35,10 кв.м) допоміжного приміщення горища в будинку по АДРЕСА_1 Косівського району.

Зобов'язати ОСОБА_2 на означеній експертом лінії поділу влаштувати дощату перегородку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський