САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2307/16-ц
Провадження № 2/206/665/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"20" липня 2016 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:головуючого-судді ОСОБА_2, при секретареві Чинник М.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №281-НД/281-н від 17.09.1996 року, укладений на Придніпровській товарній біржі між ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, за яким ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_6 купив будинок №18 по вул. Шереметьєвській в м. Дніпропетровську, мотивуючи тим, що 17 вересня 1997 року між її чоловіком ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на виконання біржевого контракту був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння. Даний договір був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. На час укладання договору, у вересні 1997 року, як її чоловіку так і продавцям, не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 ЦК України РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами було звільнено домоволодіння, передані ключі, а вони сімєю в'їхали до вказаного будинку та стали там проживати. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, а тому вони вважають себе добросовісними покупцями. 04 січня 2012 року її чоловік ОСОБА_6 помер. Оскільки вищезазначене домоволодіння було придбано на імя чоловіка, після його смерті виникла необхідність звернутись до нотаріальної контори з заявою для оформлення своїх спадкових прав на домоволодіння. Постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір мав бути нотаріально посвідчений. Дана обставина і стала причиною її звернення до суду з дійсним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надали, тому суд, згідно до ст. 224 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Третя особа Придніпровська товарна біржа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухав пояснення представника позивача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 17 вересня 1997 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме належного їм на праві власності домоволодіння №18 по вул. Шереметьєвська в м. Дніпропетровську. Даний договір був зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №281-НД/281-Н (а.с.5).

Відповідно реєстраційного посвідчення ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації посвідчило, що домоволодіння №18 по вул. Шереметьєвській в м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 1997 року (а.с.6)

Один з продавців ОСОБА_7 - 7 грудня 2008 року помер в м. Тбілісі, Грузія (а.с.17-18).

Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 є чоловіком позивача (а.с.7).

04 січня 2012 року ОСОБА_6 помер (а.с.10)

Після смерті останнього позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 грудня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шереметьєвська,18, після смерті чоловіка ОСОБА_6, оскільки спадкоємець надав правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна за №281-НД/281-Н від 11.09.1997 року, який не був нотаріально посвідчений (а.с.8).

Дану постанову позивач ОСОБА_3 не оскаржувала та на час розгляду справи вона є чинною.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.153 ЦК України РСР (в редакції 1963 року) договір, вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 227 ЦК РСР (в редакції 1963 року) прямо передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстрованих Міністерством юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, договори купівлі-продажу посвідчуються згідно з чинним законодавством державними нотаріальними конторами.

Що стосується посилань позивача на Закон України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», який передбачав укладання договорів на товарній біржі без їх подальшого нотаріального посвідчення, то суд зазначає, що він є спеціальним нормативним актом щодо визнання правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів для яких спеціальними нормами є Цивільний кодекс України.

Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Таким чином, спірний правочин не має ніякої юридичної сили та не тягне за собою будь-яких правових наслідків.

З підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Положеннями ст. 47 ЦК України РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України РСР (1963року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що сторони під час укладання біржового договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та виконали його, а саме: відповідачі передали ОСОБА_6 домоволодіння по вул. Шереметьєвській,18 в м. Дніпропетровськ, а взамін отримали від останнього грошові кошти, але доказів, які б свідчили про те, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивачем та її представником суду надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 47 ЦК України РСР ( в редакції 1963 року) для визнання угоди дійсною.

Тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215,224-226 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С. В. Зайченко