Провадження № 2/161/92/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря - Шандерик В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», Приватне підприємство «Територія дитячої білизни», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», ПП «Територія дитячої білизни», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним. Зазначає, що після відкриття провадження у справі за позовом банку дізнався, що він як поручитель зобов'язувався солідарно та в повному обсязі відповідати за виконання боржником ПП «Територія дитячої білизни» зобов'язань за кредитним договором. Вказує, що договір поруки із банком не підписував, його також не підписувала уповноважена представник ОСОБА_5 Просить визнати недійсним договір поруки № 1.13-16/П від 14.03.2013 року, стягнути із відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 щодо заявлених вимог заперечила та просила у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача ПП «Територія дитячої білизни» та ОСОБА_4в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подали, а тому справа слухалася у їх відсутності по наявних у ній матеріалах.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку що позовні вимоги слід задовольнити.

Судом установлено, що 14 березня 2013 року між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1.13-16/П, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 1.13-16 від 14.03.2013 року, з усіма змінами та доповненнями до нього.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 45 від 18.12.2015 року підпис розміщений у графі «Поручитель» в договорі поруки № 1.13-16/П від 14.03.2013 року виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 (а.с.35-40). Відповідачем не надано жодного доказу, який би спростовував висновок експертизи. Вищевказаний висновок експерта суд вважає обґрунтованим, таким, що не суперечить матеріалам справи, в суду не виникло сумнівів щодо його правильності.

За вимогами ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмові формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, за вищевказаними вимогами, договір поруки має бути укладений у письмовій формі. В той же час, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 вищевказаний договір поруки не підписувала, правочин від імені свого довірителя не вчиняла, не виявляла своєї волі на його укладення, а тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору поруки № 1.13-16/П є підставними та підлягають до задоволення. Отже, договір поруки № 1.13-16/П від 14.03.2013 року слід визнати недійсним.

Відповідно до ст.ст. 86, 88 ЦПК України із відповідача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 487,20 грн. судового збору та 900, 48 грн. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 66, 86, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 3, 203, 205, 207, 215, 547 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки № 1.13-16/П від 14.03.2013 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5.

Стягнути із ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в користь ОСОБА_3 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. судового збору та 900 (дев'ятсот) грн. 48 коп. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного судуПрисяжнюк Л.М.