АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4131/15-ц Номер провадження 22-ц/786/429/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №00113, МФО 351005, код 09807750) солідарно заборгованість по кредитному договору в розмірі 225578,85 гривень, з яких 203272,68 гривень заборгованість по кредиту, 15875,79 гривень заборгованість по відсоткам, 1352,64 гривень пеня за прострочення сплати кредиту, 5177,74 гривень пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №00113, МФО 351005, код 09807750) судовий збір в сумі 1128,39 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №00113, МФО 351005, код 09807750) судовий збір в сумі 1128,39 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог банку про звернення стягнення та виселення мешканців скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.02.2007 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, а саме: трикімнатну квартиру в будинку А-5, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою задоволення вимог, що виникли на підставі Кредитного договору №0 від 27.02.2007 року в розмірі 225578,85 (двісті двадцять пять тисяч пятсот сімдесят вісім гривень 85 коп.), з яких: 203272,68 грн. кредитна заборгованість; 15875,79 грн. заборгованість по процентах; 1352,64 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 5177,74 грн. пеня за прострочення сплати процентів; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 248460,00 грн.; виселити з квартири за адресою: місто Полтава, будинок А-5 АДРЕСА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 які зареєстровані та /або проживають у переданому в іпотеку банку будинку, без надання іншого жилого приміщення; в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішення районного суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що судом, у порушення вимог закону, не було взято до уваги положення вимог ЗУ «Про іпотеку» та Житлового кодексу Української РСР та не звернуто стягнення на предмет іпотеки, не виселено зі спірної квартири всіх зареєстрованих там осіб.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 прохала апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Зазначає, що отримавши оскаржуване рішення, відповідачі. в рахунок погашення боргу, 15.12.2015 року внесли на рахунок Банку 97743,22 грн. та 2256,78 грн. судового збору. Пізніше, а саме 24.12.2015 року відповідачами було сплачено решту заборгованості в сумі 127835,63 грн., тому вважає, що. оскільки станом на 24.12.2015 року заборгованість перед Банком погашена, то позивач мав право не звертатися до суду з апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник позивача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримала та прохала її задовольнити.

Відповідачі проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, наведених у письмових запереченнях, та прохали її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 27.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі-Договір) (а.с.11-15).

Згідно ОСОБА_10 надав ОСОБА_4 кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом в іноземній валюті в сумі 35000,00 доларів США, який останній зобовязувався повернути в строк до 24 лютого 2017 року згідно з графіком погашення кредиту зі сплатою відсотків в сумі 9,5 % річних.

До даного договору 02.02.2009 року було укладено додаткові угоди №1 та №2, якими продовжено строк повернення кредиту не пізніше 24 лютого 2027 року та змінено графік погашення кредиту, а також схему погашення кредиту на ануїтетну зі встановленням ануїтетного платежу в розмірі 316,00 доларів США зі строком сплати 5 числа кожного місяця (а.с.16-17).

24 грудня 2010 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду №3, якою Сторони дійшли згоди щодо зміни форми кредитування, ОСОБА_10 зобов»язався надати Позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом 444687,90 гривень шляхом надання окремих траншів в національній валюті, при цьому базовою валютою є гривня. На дату укладання Додаткової угоди Позичальнику було надано транш в національній валюті в розмірі 222343,95гривень (а.с.18-19).

З метою забезпечення виконання зобовязання між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №1 та №2 від 27.02.2007 року, а також додаткову угоду №1 до договору поруки від 24.12.2010 року (а.с.20-22).

На забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 27.02.2007 року було укладено Договір іпотеки, згідно з яким Іпотекодавець передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру №6 в будинку 16, який розташований за адресою: м. Полтава, провулок Хорольський (а.с.23-25).

Сторонами договору іпотеки обумовлена ціна предмету іпотеки, що становить 248460,00 грн. (п.1.1 ОСОБА_10 іпотеки).

У зв»язку з укладенням 24 грудня 2010 року між Іпотекодержателем та ОСОБА_4 Додаткової угоди №3 цього ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було підписано Договір про внесення змін №1 до ОСОБА_10 іпотеки від 27.02.2007 року (договір), яким Іпотекодавець надав свою згоду на зміну основного зобов»язання за Кредитним договором, що забезпечується ОСОБА_10, а саме, що .сума Кредитного договору становить 444687,90 гривень, сума траншу, отриманого в гривнях, становить 222343,95гривень. Процентна ставка за Кредитним договором становить 11,5% (а.с.166-167).

Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованість ОСОБА_4 складає 225578,85 грн., з яких: 203272,68 грн. - заборгованість по кредиту, 15875,79 грн. -заборгованість по відсоткам, 1352,64 грн. -пеня за прострочення сплати кредиту, 5177,74 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (а.с.32-38).

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2015 року Банком було надіслано ОСОБА_4 письмову вимогу про усунення порушення та повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятидводенний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.26).

Також, 04.06.2015 року Банком було направлено ОСОБА_5, ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушень (а.с.27-29).

ОСОБА_3 було попереджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання у встановлений термін ОСОБА_10 має намір звернути стягнення на предмет іпотеки та запропоновано добровільно звільнити квартиру та зняти з реєстрації всіх осіб, зареєстрованих за вказаною адресою.

Дані вимоги були отримані адресатами, що підтверджується їх підписами у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.30-31).

21.01.2016 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 було надіслано заперечення на апеляційну скаргу (з доданими до них копіями квитанцій про внесення плати №31 та №36), в яких зазначено, що, на виконання рішення місцевого суду 15.12.2015 року ОСОБА_4 на рахунок банку було сплачено 97743,22грн. для погашення кредитної заборгованості та 2256,78грн. судового збору (квитанція №31); 24.12.2015 року ОСОБА_4 на рахунок банку було сплачено 127835,63 грн. для погашення кредитної заборгованості, квитанція №36 (а.с.236-237).

29.01.2016 року на адресу суду надійшла заява ПАТ «УкрСиббанк» про пояснення обставин справи та додані до неї довідки-рахунки заборгованості по кредиту станом на 26.01.2016 року, підтримані представником банку у судовому засіданні. Відповідно до пояснень, наданих представником ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, станом на 26.01.2016 року заборгованість відповідачів по справі станом на 26.01.2016 року складає 6248,86грн. по тілу кредита, 85,92грн.-залишок заборгованості за процентами, а також стягнута рішенням суду пеня за прострочення сплати кредиту (1352,64грн.) та пеня за прострочення сплати процентів (5177,74грн.), всього 12865,16грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки ПАТ «Укрсиббанк» виконав свої зобовязання щодо видачі коштів по кредиту, а відповідач свої зобовязання виконував не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість, то остання підлягає солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки місцевий суд посилався на те, що позивачем не визначено та не доведено розмір початкової вартості предмета іпотеки.

Також, оскільки відповідачі не були повідомлені про виселення, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо виселення всіх осіб, які проживають та зареєстровані у спірній квартирі.

Такі висновки суду першої інстанції в основному відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

За нормою ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в цій частині рішення сторонами не оскаржується, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що, у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк» виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 225578,85 гривень з яких 203272,68 грн. становить заборгованість по кредиту, 15875,79 грн. - заборгованість по відсоткам, 1352,64 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 5177,74 грн. - пеня за прострочення сплати процентів., яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Тобто, невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).

У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основого зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Статтею 39 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлюють процедуру продажу предмета іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

Відповідно до п.42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.11.2012 року № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.11.2012 року №5 при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку що, оскільки заборгованість, визначена рішенням суду в сумі 225578,85 грн., в межах заявлених позовних вимог відповідачами була повністю погашена, а обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 248460,00 грн., з точки зору оцінки співмірності даних сум, звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності.

У відповідності до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наявні у справі та наведені вище докази підтверджують факт виконання боржником основного зобов'язання, а тому, враховуючи у т.ч. і неспівмірність залишку суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не вбачається.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За нормою ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом п.1.1 договору іпотеки від 27.02.2007 року предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі ОСОБА_10 купівлі-продажу, посвідченого 25.11.1996 року першою полтавською державною нотаріальною конторою.

У відповідності до п.1.4 ОСОБА_10 про надання споживчого кредиту №0 від 27.02.2007 року Кредит надано Позичальнику на споживчі потреби (а.с.11-15).

З урахуванням вищевикладеного, будинок, переданий в іпотеку, не був придбаний за кошти кредиту, а тому, при виселенні відповідача та інших осіб, останні повинні бути забезпечені житлом. Це відповідає також правовій позиції ВСУ по справі №6-39 цс 15. Відомості про надання відповідачці іншого житлового приміщення у справі відсутні, тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1