Справа №591/6049/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1149/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, Сумської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції, про виділ часток в будинку, припинення права спільної часткової власності, встановлення порядку користування земельної ділянкою та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сумської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції, про припинення права власності на частку у будинку, визнання права власності на частку у будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Проведено поділ в натурі житлового будинку з прибудовами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Виділено в натурі, як окремий об'єкт нерухомого майна, у спільну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 31/100 частини житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, а саме:

- у приміщенні житлового будинку під літ. «А-І»: житлову кімнату «5» площею 7,7 кв.м; житлову кімнату «6» площею 9,5 кв.м, приміщення прибудови під літ. «а1» - коридор «8» площею 6,4 кв.м; приміщення прибудови під літ. «а2» - тамбур «І» площею 1,9 кв.м, приміщення прибудови під літ. «а4» - кухня «7» площею 9,2 кв.м;

- надвірні будівлі: ганок під літ. «к/р», убиральню під літ. «Ж», навіс під літ. «К», сарай під літ. «Л», душ під літ. «І», 31/100 частини огородження № 1, 7.

Виділено в натурі, як окремий об'єкт нерухомого майна, у спільну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_7 69/100 частини житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, а саме:

- у приміщенні житлового будинку під літ. «А-І»: житлову кімнату «3» площею 12,1 кв.м, житлову кімнату «4» площею 16,0 кв.м, приміщення веранди під літ. «а»: кухню «1» площею 15,4 кв.м, санвузол «2» площею 3,7 кв.м, приміщення тамбуру під літ. «а3», тамбур «ІІ» площею 1,4 кв.м;

- надвірні будівлі: льох під літ. «п/г», літню кухню під літ. «Б» сарай під літ. «В», убиральню під літ. «Г», навіс під літ. «З», убиральню під літ. «В», 69/100 частини огородження № 1, 7.

Припинено право спільної часткової власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, з іншої сторони.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_2 виділивши у користування:

- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 195 кв.м, позначену зеленим кольором у варіанті розподілу земельної ділянки, Додаток № 2 до висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 846/03 від 29 січня 2016 року;

- ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 339 кв.м, позначену жовтим кольором у варіанті розподілу земельної ділянки, Додаток № 2 до висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 846/03 від 29 січня 2016 року.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 в частині припинення права власності ОСОБА_7 на 1/6 частку від 69/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, з виплатою йому компенсації та визнання за нею права власності на 69/100 частки житлового будинку.

Повернуто ОСОБА_3 внесені нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області кошти в сумі 30544 грн. згідно квитанції № 0.0.554706695.1 від 19 травня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 частину понесених витрат на судово-будівельну експертизу в рівних долях, по 750 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 частину сплаченого ними судового збору в сумі 411,68 грн.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про припинення права на частку у спільному майні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове, яким припинити право власності ОСОБА_7 на 1/6 частку від 69/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, з виплатою йому компенсації в сумі 30544 грн. та визнати за ОСОБА_3 право власності на 69/100 частини житлового будинку за вказаною адресою. Інші позовні вимоги, які були задоволені судом першої інстанції, просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не з'ясував обставин того, кому належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та за яких умов вона була придбана, так як, на його думку, вказане жиле приміщення може належати на праві спільної власності відповідачу ОСОБА_7 та його колишній дружині ОСОБА_8

Крім того, помилковим є висновок суду про те, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 не має наміру проживати у спірному будинку, так як іншого житла вона не має, а за кордоном працює тимчасово, тому після повернення назад має намір проживати у тому будинку, але відповідач, змінивши вхідні замки та пустивши до будинку квартирантів, створює їй, тим самим, перешкоди у користуванні спільним майном. Відтак, спільне їх проживання і користування майном є неможливим, виділити відповідачу його частку в натурі, як окремий об'єкт нерухомого майна, також не має можливості. Однак, враховуючи наявність у відповідача іншого жилого приміщення, що належить йому та його колишній дружині на праві спільної сумісної власності, можна припинити право власності відповідача на частку у спірному нерухомому майні, що не завдасть йому істотної шкоди, тому зустрічний позов ОСОБА_3 є обґрунтованим і підлягає задоволенню, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про виділ часток в будинку, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельної ділянкою не оскаржується, тому відповідно до ст.303 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_9, а також представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - про задоволення апеляційної скарги та пояснення відповідача ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_11 - про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 30 травня 2012 року позивачі за первісним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками 31/100 частки у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, а якщо порівну, то по 31/200 частки кожна (т.1, а.с.4, 5, 6, 7).

Власниками іншої 69/100 частки вказаного житлового будинку є відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_7 При цьому, частка ОСОБА_3 у спільному з відповідачем нерухомому майні становить 5/6 від 69/100 частин вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 червня 2008 року або 345/600 частки у спірному житловому будинку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.8, 91). Частка ж ОСОБА_7 у спільному нерухомому майні становить 69/600 у житловому будинку по АДРЕСА_2 або 1/6 частки від 69/100 частин того нерухомого майна (т.1, а.с.9, 176, 177, 178).

Відповідно до висновків комплексної судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи від 29 січня 2016 року за № 846/03 на 1/6 частку приміщень у спірному житловому будинку й прибудові доводиться 7,89 кв.м. Виходячи з нормативних вимог, виділити з 69/100 часток, що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7, 1/6 частину в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, у натурі не видається за можливе. У цьому випадку можлива тільки грошова компенсація іншому співвласникові (т.1, а.с.117-126, 127-131).

Як зазначено у звіті про оцінку майна від 15 травня 2015 року оціночна (ринкова) вартість житлового будинку по АДРЕСА_2 складає 265600 грн., в тому числі: ОСОБА_5 (15,5/100) - 41168 грн., ОСОБА_6 (15,5/100) - 41168 грн., ОСОБА_7 (11,5/100) - 30544 грн., ОСОБА_3 (57,5/100) - 152720 грн. (т.1, а.с.24-25).

Згідно з квитанцією № 0.0.554706695.1 від 19 травня 2016 року ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області 30544 грн., що дорівнює ринковій вартості 1/6 частки від 69/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.237).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині припинення права ОСОБА_7 на частку у спільному нерухомому майні та про визнання за позивачкою права власності на ту частку у майні, суд першої інстанції виходив з того, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам цього відповідача, хоча при цьому суд погодився з доводами позивачки за зустрічним позовом про те, що частка ОСОБА_7 у праві власності на нерухоме майно є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування тим майном є неможливим. Однак, при цьому суд вказав, що наявність перерахованих обставин не є достатньою підставою для припинення права власності відповідача, оскільки іншого житла він не має, є інвалідом 3 групи, у зв'язку з чим отримує пенсію. До того ж, вартості його частки у спірному майні не вистачить для придбання окремого житла, тобто таке припинення права власності ОСОБА_7 на частку в будинку, як вказав суд, завдасть істотної шкоди його інтересам.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в зазначеній частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як передбачено ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Указаний вище висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81ск11 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, як вказав Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року по справі № 6-68цс14, саме ця обставина (таке припинення права особи на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї) є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Таким чином, хоча позивачкою за зустрічним позовом і доведений факт того, що її спільне проживання з відповідачем у спірному житлі є неможливим у зв'язку з неприязними стосунками, що склалися між ними, тобто доведена обставина того, що спільне володіння і користування майном є неможливим, однак сама по собі ця обставина, як і обставини того, що спірна частка у майні є незначною і не може бути виділена в натурі, не можуть слугувати підставою для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки позивачкою за зустрічним позовом не доведено того факту, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_7 з 24 грудня 2010 року зареєстрований у спірному житловому будинку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.170-171), а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 25 травня 2016 року відомості про інші речові права, окрім належної йому на праві власності 69/600 частки у спірному житловому будинку по АДРЕСА_2, відсутні (т.1, а.с.243-244). Про аналогічне йдеться в такій же довідці від 26 липня 2016 року, наданій апеляційному суду.

Також у звіті про оцінку майна встановлено, що частка відповідача ОСОБА_7 у спірному майні становить 11,5/100, а частка кожного з позивачів за первісним позовом, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_6, - по 15,5/100, у зв'язку з чим колегія суддів звертає увагу на те, що частка ОСОБА_7 є майже такою ж, як і розміри часток кожного з позивачів за первісним позовом, хоча і доведено, що частка цього відповідача не може бути виділена в натурі.

До того ж, на думку колегії суддів, хоча вартість частки відповідача у спірному майні становить 30544 грн., однак ніхто із сторін не довів, що вказаної суми буде достатньо для придбання відповідачем собі окремого житла, враховуючи і обставини того, що він є інвалідом третьої групи і отримує невеликий розмір пенсії (т.1, а.с.172, 174).

Таким чином, до доводів апеляційної скарги про те, що відповідачу ОСОБА_7 може належати на праві спільної власності з колишньою дружиною інше жиле приміщення колегія суддів відноситься критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях і спростовуються інформаційними довідками з відповідних реєстрів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка за зустрічним позовом має намір проживати у спірному будинку, однак позбавлена можливості користуватися спірним житлом, оскільки відповідач пустив до нього квартирантів та чинить інші перешкоди, не є підставою для задоволення даного позову в частині щодо припинення права власності відповідача на частку у спірному майні та про визнання за нею права власності на ту частку у майні, але можуть бути предметом іншого позову щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення норм матеріального та процесуального права, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2016 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -