Справа № 381/3838/14-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/7/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 03.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім КуПол», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

у серпні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 15.06.2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім КуПол» був укладений кредитний договір №VLV845, відповідно до умов якого банк за наявності вільних грошових коштів зобовязався надати останньому кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в розмірі 300 000 доларів США та 3 919,31 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених кредитним договором в обмін на зобовязання ТОВ «ВД КуПол» повернути грошові кошти, відсотки, винагороду у встановлені договором строки.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір іпотеки б/н від 15.06.2014 року з ОСОБА_2. Предметом іпотеки є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 96,3 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порушення умов договору третя особа ТОВ «ВД КуПол» своїх зобовязань не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 06.03.2012 р. становить 392 662, 71 дол. США, що еквівалентно 3 137 375,04 грн., та 34 299,51 грн.

Про необхідність виконання зобовязання позивач повідомляв відповідача і третю особу ТОВ «ВД КуПол», проте вимога виконана не була. Тому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу вказаного предмета іпотеки, з правом укладати від свого імені договір купівлі-продажу предмету іпотеки з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, визначеному висновком про вартість обєкта оцінки житлової квартири, з правом отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими атками держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Просив також виселити ОСОБА_2, яка зареестрована у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входить питання громадянства, еміграції та реєстрації фізи чних осіб, компетенція якого територіально пошрюється на адресу вказаної квартири, а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір 3 654,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, в обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок щодо застосування у справі норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки його положення не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення, а стосуються стадії примусового виконання рішення.

Також зазначає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду є необґрунтованим та незаконним, так як в квітні 2012 року банком було подано позов до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа: ТОВ «ВД «КуПол» про стягнення заборгованості по спірному кредитному договору, тому перебіг перерваного строку позовної давності починається з квітня 2012 року.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у серпні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 15.06.2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім КуПол» був укладений кредитний договір №VLV845, відповідно до умов якого банк за наявності вільних грошових коштів зобовязався надати останньому кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в розмірі 300 000 доларів США та 3 919,31 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених кредитним договором в обмін на зобовязання ТОВ «ВД КуПол» повернути грошові кошти, відсотки, винагороду у встановлені договором строки.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір іпотеки б/н від 15.06.2014 року з ОСОБА_2. Предметом іпотеки є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 96,3 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порушення умов договору третя особа ТОВ «ВД КуПол» своїх зобовязань не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 06.03.2012 р. становить 392 662, 71 дол. США, що еквівалентно 3 137 375,04 грн., та 34 299,51 грн.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з положень Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, та на який в рішенні посилається суд першої інстанції, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Таким чином, враховуючи наявність в справі підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, висновок суду першої інстанції про відмову у зверненні стягнення з посиланням на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковим та безпідставним.

Крім того, не відповідає обставинам справи також висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, визначеного положеннями ст. 257 ЦК України, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Відповідно до п. 5.7. Кредитного договору № VLV845 від 15.06.2007 року згідно ст. 259 ЦК України, строк позовної давності за основним зобовязанням було збільшено сторонами до 5-ти років. Ці умови застосовуються і до зобовязань за договором іпотеки.

Згідно з ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом першої інстанції невірно встановлено на підставі наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості моменту, коли позичальником ТОВ «Видавничий дім «Купол» було здійснено останні оплати на виконання зобовязань за кредитним договором.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, а також з копій платіжних доручень, наданих представником позивача, останні оплати за Кредитним договором №VLV845 від 15.06.2007 р. ТОВ «Видавничий дім «Купол» здійснено 24.06.2010 року та 09.07.2015р.

З огляду на вказане, перебіг позовної давності було перервано та розпочато знову з 24.06.2010 року, в той час як позивач звернувся до суду із вказаним позовом 01.08.2014 року, тобто в межах строк позовної давності, визначеної договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір б/н від 15.06.2014 року. Предметом іпотеки є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 96,3 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 зазначеного Закону початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», колегія суддів прийшла до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостої статті 38 цього Закону.

Сприяючи стороні позивача у здійсненні їх процесуальних прав у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд апеляційної інстанції пропонував позивачу надати суду висновок про оцінку предмету іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та зазначаючи загальний розмір заборгованості ПАТ «КБ «Приватбанк» не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання позивача в прохальній частині позовної заяви на визначення вартості майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно суперечить вимогам ст.ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15 та постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 у справі №6-1935цс 15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Однак у судовому засіданні представник Банку висновок про оцінку предмету іпотеки не надав.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та відмовив в задоволенні позову, з підстав порушення строку позовної давності та застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому суд залишив поза увагою вищезазначені обставини.

Отже висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення першої інстанції у звязку з порушенням норм матеріального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Тому, керуючись ст.ст. 5, 33, 38, 39, 43 Закону «Про іпотеку», ст.ст. 610, 626, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року - скасувати. Ухвалити у даній справі нове рішення, яким в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім КуПол», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: