Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 234,65 доларів США, що за курсом НБУ на 24 вересня 2014 року є еквівалентом 855 320 грн 04 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 18 липня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20 липня 2015 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

Посилаючись на те, що в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань утворилася заборгованість у розмірі 63 234,65 доларів США, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 234,65 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 24 вересня 2014 року є еквівалентом 855 320 грн 04 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що відповідачем належним чином не виконуються умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 липня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20 липня 2015 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за спірним кредитним договором, що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому-передачі документації (а. с. 27-29).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на невиконання відповідачем умов кредиту, у зв'язку з чим станом на 24 вересня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 63 234,65 доларів США, на підтвердження чого надав довідку від 24 вересня 2014 року за підписом начальника управління супроводження операцій фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк», з якої вбачається, що заборгованість складається із тіла кредиту - 34 079,68 дол. США, відсотків - 29 154,97 дол. США; з них прострочена заборгованість за кредитом: тіло кредиту - 28 093,40 дол. США, відсотки - 18 959,89 дол. США (а. с. 22).

Заперечуючи правильність проведених банком розрахунків, та неможливість перевірити їх за вказаною довідкою, в якій зазначені лише загальні складові суми боргу, відповідач звернувся до суду із клопотанням про витребування матеріалів кредитної справи (а. с. 39), проте із журналу судового засідання не вбачається про його задоволення; разом з тим матеріали справи місять розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, в якому зазначено, що кредитний договір прийнято на баланс ПАТ «Дельта Банк» 19 грудня 2011 року із заборгованістю за кредитом у розмірі 34 079,68 доларів США та за відсотками - 8 941,38 доларів США; при цьому станом на 21 січня 2015 року сума заборгованості за кредитом становить - 34 079,68 доларів США, за відсотками 31 987,41 доларів США (а. с. 46), тобто детальний розрахунок боргу за оспорюваний період не надано.

Принцип процесуальної рівності сторін включає в себе право відповідача на звернення із клопотанням при призначення експертизи, якщо для доведення перед судом переконливості своїх доводів, які становлять підставу заперечень проти позову, необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо (ст. ст. 10, 143 ЦПК України).

У межах розгляду справи представник ОСОБА_3 заявляв клопотання про проведення бухгалтерської експертизи у справі на предмет з'ясування правильності проведених нарахувань, яке судом розглянуте не було, що підтверджується журналом судового засідання від 09 грудня 2014 року (а. с. 38, 43).

При цьому, задовольняючи позов про стягнення визначеної позивачем заборгованості у повному обсязі, суди попередніх інстанцій не навели у рішенні розрахунків стягнутих сум на спростування доводів відповідача про неправильність нарахування боргу.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не надали належної оцінки наданій позивачем довідці на підтвердження заборгованості та розрахунку з 19 грудня 2011 року, не взяли до уваги роз'яснення, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та у мотивувальній частині рішення не навели розрахунків, з яких виходили при задоволенні грошових позовних вимог, при цьому не зазначили, який доказ взятий за основу при визначенні суми заборгованості, за який період нараховано борг, та не перевірили, з чого складалася заборгованість за кредитом, прийнята на баланс ПАТ «Дельта Банк» у грудні 2011 року, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості цей розрахунок перевірити.

Отже, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, порушуючи норму ст. 212 ЦПК України, належним чином доводи сторін не перевірили, не врахували вимоги ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку всіх доказів в сукупності, що судами зроблено не було.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана