Справа № 755/264/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання неправомірною дій державного виконавця, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відкрите виконавче провадження,

в с т а н о в и в:

Моторно (транспортне) страхове бюро України, звертаючись до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, просило визнати дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М. щодо винесення постанови ВП №49481820 від 26.11.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірними, скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві ВП №49481820 від 26.11.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М. відкрити виконавче провадження.

Представник заявника - Моторно (транспортного) страхового бюро України Давиденко Ю.К., в судове засідання не з'явилась, до суду подана заява про розгляд справи у відсутності представника та задовольнити вимоги, викладені у скарзі в повному обсязі.

Суб'єкт оскарження - Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом надати письмові пояснення по обставинам, викладених у скарзі, не скористались.

Заінтересована особа ОСОБА_1, боржник в процедурі виконавчого провадження, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом вставлено, що 20 серпня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-1917/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України - 14182 грн. 96 коп. завданих збитків, 141 грн. 83 коп. сплаченого судового збору, 120,00 грн. сплачених за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 420,00 грн. сплачених за поміщення в газету оголошення про виклик до суду, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього на 16864 грн. 79 коп. (а.с.4)

26 листопада 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Мироненко Наталією Михайлівною винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-1917/2010 виданого 20 серпня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України боргу в розмірі 16864,79 грн., на підставі ст.ст.21, 23, п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер боржника. (а.с.6)

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення суду та видачу виконавчого документа) визначені вимоги щодо виконавчого документу, а саме має бути зазначено: найменування стягувача і боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача і боржника за його наявності, а також інші відомості , якщо вони відомі які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню.

Із змісту вказаної правової норми вбачається, що зазначення ідентифікаційного коду суб'єкта господарської діяльності та/або фізичної особи стягувача та боржника у виконавчому документі, не являється обов'язковим реквізитом такого документу і вказується у разі, якщо він відомий органу який видав виконавчий документ, тобто за його наявності.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі №2-1917/2010 виданого 20 серпня 2010 року Дніпровським районним судом мста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України боргу в розмірі 16864,79 грн., зазначено найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, що є достатніми даними, наданими державному виконавцю, для ідентифікації особи як боржника так і стягувача.

Однак, в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець не навів жодних підстав щодо неможливості ідентифікувати сторони у виконавчому провадженні, при наявності їх найменування та місця знаходження, саме за відсутності ідентифікаційного коду, та неправомірно, лише з формальних підстав відмовив стягувачу у відкритті виконавчого провадження.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 11 закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержати безоплатно від органі та організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме, у постанові ВСУ від 21 травня 2014 року у справі №6-45цс14, постанові ВСУ від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Моторно (транспортного) страхового бюро України до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в частині вимог щодо визнання неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26 листопада 2015 року, яка винесена в межах виконавчого провадження ВП №49481820, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві щодо зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 18, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання неправомірною дій державного виконавця, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відкрите виконавче провадження задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26 листопада 2015 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Мироненко Наталією Михайлівною у виконавчому провадженні №49481820 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1917/2010 виданого 20 серпня 2010 року Дніпровським районним судом мста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України боргу в розмірі 16864,79 грн.,

Відмовити у задоволенні скарги Моторно (транспортного) страхового бюро України до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в частині вимог щодо зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я