АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/373/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 645/8265/15-ц Бондарева І.В.
Категорія: сімейні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Швецової Л.А., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що з 21 лютого 2004 року вони з відповідачем по справі ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2012 року укладений між сторонами шлюб було розірвано.

Під час шлюбу сторонами за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 07 липня 2005 року за спільні кошти було придбано двокімнатну ізольовану квартиру НОМЕР_1, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована в житловому будинку АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за відповідачем - колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що зазначена квартира, як така, що була придбана у шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, проте згоди між сторонами щодо її поділу не досягнуто, позивачка ОСОБА_2 просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_2 та призначено її до розгляду в судовому засіданні по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивачки ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали районного суду, як необґрунтованої, постановленої з порушенням норм цивільного процесуального права, та направлення справи до того ж суду першої інстанції для подальшого її розгляду по суті.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване процесуальне рішення про залишення її позовної заяви без розгляду, безпідставно послався на наявність у провадженні цього ж районного суду цивільної справи за позовом її колишнього чоловіка ОСОБА_3 до неї про поділ спірної квартири, яка є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, застосувавши п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, чим фактично позбавив її права на доступ до правосуддя та можливості захисту своїх інтересів у судовому порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 підтримала подану нею апеляційну скаргу в повному обсязі й наполягала на її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник подану позивачкою ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнали та проти її задоволення не заперечували.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Повноваження апеляційного суду визначені у статті 307 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема є:

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що в провадженні цього ж районного суду вже перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого у шлюбі, а саме: квартири НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1, тобто має місце розгляд справи іншим судом по спору між тими самими сторонами, про той самий предметі і з тих самих підстав.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитись не може, оскільки цей висновок є помилковим і таким, що не ґрунтується на законі.

Залишення судом позовної заяви без розгляду є одним з різновидів (формою) закінчення провадження у справі без ухвалення рішення по суті, яке може бути здійснено судом з підстав, передбачених ЦПК України.

Підстави для залишення заяви без розгляду чітко визначені законодавцем у ст. 207 ЦПК України, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Вказані у ст. 207 підстави свідчать про недотримання позивачем (представником позивача) визначених законом умов для реалізації права на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, на який послався районний суд, приймаючи оскаржуване процесуальне судове рішення, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Підставою наявності такої норми є закріплення цивільним процесуальним кодексом правил альтернативної підсудності. Відповідно до ст. 110 ЦПК України позивачу у визначених законом випадках надається право вибору суду для пред'явлення позовної заяви.

Альтернативна підсудність є своєрідною пільгою законодавця для останнього, оскільки надана з метою забезпечення доступності громадян до правосуддя.

Однак на практиці деякі особи зловживають таким правом, пред'являючи тотожний позов (мається на увазі сторони, підстави та предмет) до двох різних судів.

У такій ситуації важливе значення має момент, коли суду стали наявні відомі дані про розгляд ідентичного позову іншим судом.

Так, якщо суду стане відомо про розгляд аналогічної справи іншим судом до відкриття провадження у справі, то перший на підставі ст. 122 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі.

Якщо ж провадження у справі, аналогічна до якої перебуває на розгляді іншого суду, було відкрито (всупереч п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України), суд має залишити позовну заяву без розгляду з метою унеможливлення розгляду ідентичних позовів однієї й тієї ж особи різними судами.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване процесуальне рішення, із суттю зазначеної норми процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України) належним чином не визначився, в зв'язку з чим безпідставно залишив позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, чим фактично обмежив право останньої на захист її цивільних прав та інтересів у судовому порядку.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України скасувати це судове рішення, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: