25.07.2016 Справа № 127/6524/16-ц
Провадження № 2/127/3052/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Боднар В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, Першої вінницької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, Першої вінницької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування та згідно уточнених позовних вимог просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частки квартири АДРЕСА_2; судові витрати залишити за позивачами, мотивуючи свої вимоги тим, що позбавлені можливості оформити спадщину іншим шляхом (у нотаріальному порядку), оскільки право власності на спадкове нерухоме майно не зареєстроване у встановленому законом порядку і видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину неможлива.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2016 року (без винесення окремого процесуального документа) за клопотання представника позивача відповідач - Виконавчий комітет Вінницької міської ради було замінено на належного відповідача - Вінницьку міську раду.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Вінницької міської ради - за довіреністю ОСОБА_5 у судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Представник третьої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника та вирішення справи на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 72/2015, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами спадкового правом, а також нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині виникнення права власності на майно.

Судом встановлено, що 31.07.2014 року померла ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 293785 від 01.08.2014 року.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ЖА № 072166 від 21.12.1990 року.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 326047 від 13.11.2015 року.

Третя особа ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_7, що визнається сторонами.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були подружжям.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 72/2015, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву про прийняття спадщини від 28 січня 2015 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори.

ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 на користь свого сина ОСОБА_1, подавши до Першої вінницької державної нотаріальної контори у передбачений законодавством строк відповідну заяву від 27 січня 2005 року.

Третя особа ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_7 не прийняв.

Позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання від 31.05.2016 року.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом (відповідно до ст. 1261 ЦК України) після померлої 31.07.2014 року ОСОБА_7.

На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 грудня 2000 року №1694 було видано Свідоцтво на право власності на житло від 04.12.2000 року щодо права власності ОСОБА_7 (1/3 частка), ОСОБА_3 (1/3 частка), ОСОБА_2 (1/3 частка) на квартиру АДРЕСА_2 (29.10.2015 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.10.2015 року № 2453 «Про оформлення дублікату свідоцтва про право приватної власності на обєкт нерухомого майна» оформлено дублікат свідоцтва про право власності на житло взамін втраченого).

Право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано 04.11.2015 року Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47068669 від 06.11.2015 року.

Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано 04.11.2015 року Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47068473 від 06.11.2015 року.

Однак, ОСОБА_7 не зареєструвала право власності на нерухоме майно, що вбачається з повідомлення КП «ВМБТІ» від 13.11.2015 року № 4867, згідно якого реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 не проводилася.

З огляду на вказану обставину, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.11.2015 року № 4195/02-31, а саме відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_4, належну їх матері ОСОБА_7, померлій 31 липня 2014 року.

Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-137цс13), право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

На момент оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_4 законодавством не була передбачена обовязкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно та її виникнення не повязане з моментом реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

При здійсненні громадянами свого права на приватизацію квартир державного житлового фонду відбувається відчуження квартири від одного власника до іншого (від держави до громадянина), яке здійснюється без укладення договору про відчуження у вигляді оформленого свідоцтва. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначив, що передача квартир оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру і не потребує нотаріального посвідчення, та не пов'язує момент виникнення права власності на приватизовану квартиру з реєстрацією права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, нерухоме майно - квартира АДРЕСА_5 (нині ОСОБА_10) у м. Вінниці - увійшло до складу спадщини.

Як вбачається з Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10.05.2016 року, відомості щодо будь-яких обтяжень чи обмежень щодо квартири АДРЕСА_4 відсутні.

При цьому, суд бере до уваги, що «провулок Карла Маркса» у м. Вінниці перейменовано на «провулок Олега Антонова» у м. Вінниці.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо, а отже позов підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За клопотанням позивачів судові витрати слід залишити за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 3607 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 2/9 частки квартири АДРЕСА_6 (нині ОСОБА_10) в м. Вінниці, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлої 31 липня 2014 року ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/9 частки квартири АДРЕСА_6 (нині ОСОБА_10) в м. Вінниці житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлої 31 липня 2014 року ОСОБА_7.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: