Номер провадження: 22-ц/785/560/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Державний нотаріус Третьої одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 про визначення частки майна, належної померлій на праві спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 4 листопада 2015 року,

встановила:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, і після уточнення повних вимог посилалася на те, що батько позивачки ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_6 під час шлюбу за договором купівлі-продажу придбали житловий будинок по вул. Зелена, 10 в м.Одесі, який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а зареєстрований був на ОСОБА_5

05.07.2007 року ОСОБА_5 помер. Позивачка та відповідач, як діти померлого прийняли спадщину шляхом звернення з заявами до нотаріуса. Дружина померлого ОСОБА_6 відмовилася від спадщина на користь позивачки, а також відмовилась від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна придбаного в шлюбі.

29.12.2007 року ОСОБА_6 померла. На час її смерті позивачка постійно проживала разом з нею, а тому прийняла спадщину. 03.03.2015р. Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак їй було відмовлено в звязку з тим, що спірний будинок був успадкований нею (2/3 частини будинку) та відповідачем (1/3 частина будинку) після смерті батька.

Позивачка посилалася на те, що при видачі нотаріусом їй та відповідачу свідоцтв про право власності в порядку спадкування були неправильно визначені частки в праві власності на будинок, оскільки в спадкове майно була включена частка матері в праві спільної часткової власності подружжя.

Позивачка просила визначити, що частка померлої 29 грудня 2007 року її мати ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на будинок розташований за адресою: м.Одеса, вул. Зелена, буд 10 становила 1/2 його частину.

Відповідач позов не визнав та надав письмові заперечення(т.1, а.с.63-67). Справа розглянута в відсутності відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 4 листопада 2015 року позов задоволений: суд визначив, що частка померлої 29 грудня 2007 року ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на будинок розташований за адресою: м.Одеса, вул. Зелена, буд 10 становила 1/2 його частину.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок по вул. Зелена, 10 в м.Одесі придбаний підчас шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Посилаючись на ч.1 ст.357 та ч.2 ст.372 ЦК України, суд вважав, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на законі та не підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходилися в шлюбі з 30 березня 1942 року(т.1, а.с.216). Під час шлюбу ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу від 17 листопада 1961 року незакінченого будівництвом домоволодіння 61,9% готовності в м.Одесі по вул.Зелена,6 «а»(т.1, а.с.229). Рішенням виконкому Приморської районної ради №238 від 05.04.1962року закінчений будівництвом будинок був прийнятий до експлуатації(т.1, а.с.119). Відповідно до довідки Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 04.05.1962року право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_5М.(т.1, а.с.227). В подальшому будинку була присвоєна нова адреса: вул.Зелена,10(т.1, а.с.224), а розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради№1420 від 30.08.2000року додатково прийняті до експлуатації добудова до будинку літ. «а1» та веранда літ «а1»(т.1,а.с.125-126). З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.02.2008року будинок по вул.Зелена,10 в м.Одесі зареєстрований за ОСОБА_5М.(т.1, 238).

05.07.2007 року ОСОБА_5 помер(т.1, а.с.211). Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, як діти померлого прийняли спадщину шляхом звернення з заявами до нотаріуса(т.1, а.с.209,210). Дружина померлого ОСОБА_6 відмовилася від спадщини на користь позивачки, а також відмовилась від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна придбаного в шлюбі та 29.12.2007 року померла(т.1, а.с.155, 208). 16.02.2008року позивачка та відповідач отримали у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_5:

- позивачка з врахуванням 1/3 частки майна від якого відмовилася ОСОБА_6 - на 2/3 частки спадкового майна житлового будинку з надвірними спорудами по вул.Зелена,10 в м.Одесі(т.1, а.с.259);

- відповідач на 1/3 частки спадкового майна житлового будинку з надвірними спорудами по вул.Зелена,10 в м.Одесі(т.1, а.с.255).

Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних відносин одночасно ч.1 ст.357 ЦК України, яка передбачає, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, та ч.2 ст.372 ЦК України, яка передбачає рівність часток у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Зазначені статті регулюють різній правовий режим двох видів права спільної власності(ч. 2 ст.355 ЦК України), що виключає їх одночасне застосування (ч. 2 ст.355 ЦК України).

В той же час судом першої інстанції не застосовані норми сімейного законодавства, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя та які діяли на час шлюбу, зокрема Кодексу законів про шлюб, сім"ю та опіку 1926 року, ст.22 Кодексу про шлюб та сімою УРСР 1969 року, та ст.60 Сімейного кодексу України, які встановлювали режим спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.60 СК України (яка діяла на час звернення ОСОБА_6 з заявою до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини та відмову від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 241 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 03.03.2004року N20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за N 283/8882 (в редакції, яка діяла на час оформлення сторонами спадщини після смерті ОСОБА_5М.) (далі Інструкція) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. У повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий з подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз'яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим.

Повідомлення надсилається поштою, а спадкоємці, які прибули до нотаріальної контори, повідомляються нотаріусом усно, про що робиться відмітка на заяві того з подружжя, що залишився живим. Така відмітка підписується спадкоємцями.

З заяви ОСОБА_6 про відмову від спадщини (т.1, а.с.208) вбачається, що їй було роз»яснено нотаріусом її право відповідно до ст.60 СК України на одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна придбаного в шлюбі з ОСОБА_5, однак вона не тільки не звернулася з письмовою заявою про видачу такого свідоцтва в порядку, встановленому пунктом 241 Інструкції, а відмовилась від одержання свідоцтва. Зазначені дії ОСОБА_6 свідчать про те, що після смерті чоловіка вона не претендувала на частку в майні, яке було зареєстроване на нього під час шлюбу.

Тому після смерті ОСОБА_5 до спадщини увійшло все майно, яке було зареєстровано на його ім»я, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Зелена,10 в м.Одесі, на який позивачка 16.02.2008року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будинку, а відповідач на 1/3 частки житлового будинку.

Зазначені свідоцтва від 16.02.2008року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оспорювали, і кожний з них зареєстрував своє право власності відповідно на 2/3 та 1/3 частку зазначеного житлового будинку.

В подальшому в 2010-2015 роках між сторонами існували численні судові спори з приводу порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами, знесення самочинного будівництва по вул.Зелена,10 в м.Одесі, що підтверджується судовими рішеннями:

- рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.06.2011року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011року(т.1, а.с.68-69, 83-87);

- заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2013року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2014року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (т.1, а.с. 73-79, 96-99).

З зазначених судових рішень вбачається, що при вирішенні зазначених спорів сторони виходили з розмірів їх часток в праві спільної часткової власності на будинок (відповідно 2/3 та 1/3 частки в праві власності), не оспорювали ці частки. Так, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01.06.2011року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011року був встановлений порядок користування будинком відповідно до зазначених часток співвласників.

Суд першої інстанції не врахував, що позивачка, не оспорюючи свідоцтво від 16.02.2008року про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5 на 2/3 частки житлового будинку, в той же час просила визначити, що частка померлої її матері ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на будинок становила 1/2 його частину. При цьому позивачка посилалася тільки на факт набуття будинку її батьком під час шлюбу, але не довела, що будинок був набутий саме подружжям, а джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Колегія суддів враховує правову позицію, яка викладена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-79 цс 13 від 02.10.2013року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції:

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Колегія суддів вважає, що свідоцтво від 16.02.2008року про право позивачки на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5 на 2/3 частки житлового будинку та аналогічне свідоцтво про право відповідача на спадщину на 1/3 частку житлового будинку підтверджує, що після смерті ОСОБА_5 до спадщини увійшло все майно, яке було зареєстровано на його ім»я, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Зелена,10 в м.Одесі. В той же час позивачкою на доведено відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, що будинок був набутий саме подружжям, а джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, тому на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Судовий збір в сумі 267 гривень 96 копійок, який сплачений ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги, підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 4 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення, що частка померлої 29 грудня 2007 року ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на будинок розташований за адресою: м.Одеса, вул. Зелена, буд 10 становить ? його частину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 267 гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_8

ОСОБА_9