Справа №666/6593/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

26.01.2016 року м.Херсон

Дніпровський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого - судді Єпішина Ю.М.

за участі секретаря Поліщук Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 90556 грн. 70 коп., з яких: 50000 грн. 00 коп. - сума боргу за договором позики, 37548 грн. 48 коп. - втрати від індексу інфляції за період 01.12.2013 року по 02.12.2015 року, 3008 грн. 22 коп. - 3% річних за період 01.12.2013 року по 30.06.2015 року, а також всі понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 29.10.2013 року між Позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, Відповідачем 29.10.2013 року було укладено розписку підписану власноручно.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявкиу судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засіданняза допомогою звукозаписувального технічного записуне здійснюється.

В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно наявної в матеріалах справи розписки розписки від 29.10.2013 року ОСОБА_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 позичила у ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, грошову суму у розмірі 50000 грн. строком на 01 місяць до 30.11.2013 року та гарантувала повернення грошових коштів своїм майном.

Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, виходячи з аналізу положень ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Судом встановлено, що борг згідно розписки не повернутий, борговий документ, тобто оригінал розписки Відповідача ОСОБА_2 від 29.10.2013 року, до суду представлена позивачем та долучена до матеріалів справи, на розписці напис про повернення боргу відсутній.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

При цьому аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п.6,7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 553,1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач своїх зобов'язань перед Позивачем не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 90556 грн. 70 коп., з яких: 50000 грн. 00 коп. - сума боргу, 37548 грн. 48 коп. - втрати від індексу інфляції за період 01.12.2013 року по 02.12.2015 року, 3008 грн. 22 коп. - 3% річних за період 01.12.2013 року по 30.06.2015 року. При цьому, розрахунок суми боргу наданий позивачем, суд приймає як вірний.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача судові витрати по справі, які складаються з сплаченого судового збору у розмірі 917 (девятсот сімнадцять) гривень 00 копійок, а також витрат повязаних з викликом Відповідача у судове засідання, а саме оголошення у газету «Наддніпрянська правда» у розмірі 100 (сто) грн., загальна сума 1017 (тисяча сімнадцять) грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 509-510, 525-526, 530, 545, 553-554, 559, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.3,10-11,58-60, 79, 88,146, 213-215,224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 73000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість у сумі 50000 грн. 00 коп. втрати від інфляції за період з 01.12.2013 року по 02.12.2015 року у розмірі 37548 грн. 48 коп., 3% річних за період 01.12.2013 року по 30.06.2015 року у сумі 3008 грн. 22 коп. - всього 90556 (девяносто тисяч пятсот пятдесят шість) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1017 грн., які складаються з судового збору в розмірі 917 (тисяча сімнадцять) гривень 00 копійок та витрат повязаних з викликом відповідача оголошення у газеті "Наддніпрянська правда" у розмірі 100 (ста) гривень.

Вступна та резолютивна частини рішення складені і підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 січня 2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Дніпровський районний суд м. Херсона суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ю.М.Єпішин