ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5032/15-ц
Провадження № 2/210/440/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" січня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в порядку ст.197 ЦПК України без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляд надійшла вищевказана цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 (а.с.9, 10) вмотивовано тим, що 08 червня 2002 року було зареєстровано шлюб між її донькою та відповідачем по справі. За час шлюбу у них народився син, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала на те, що спільне життя у її доньки та відповідача не склалося, у зв'язку із чим 22 листопада 2006 року їх шлюб було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 її донька померла. У зв'язку із цим, її онук став мешкати спільно із нею, оскільки відповідачу по справі він потрібним не був та його вихованням він не займався. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року, відповідача було позбавлено батьківських прав.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2, рішенням Довгинцівської районної в місті ради за №104, її призначено опікуном онука, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилалася на ті обставини, що у зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини та не приймає участі у його вихованні та утриманні, вона як опікун неповнолітньої дитини, змушена звернутися до суду із даним позовом. Місце роботи відповідача та розмір його доходу їй невідомий. Інших дітей на утриманні у відповідача не має, а тому вважає, що він має матеріальну можливість та обов'язок утримувати свою біологічну дитину.

На підставі вищевикладеного просила суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Присутня у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 надав пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі з тих підстав, що він не є біологічним батьком дитини, що підтверджується відповідним висновком, а тому аліменти на її утримання сплачувати не повинен.

Представник третьої особи, - служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У заяві також посилався на ті обставини, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на первинному обліку у службі. Відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 18 лютого 2015 року №39 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» малолітній має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки його батько, ОСОБА_3, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11листопада 2014 року (справа №210/4879/14-ц) позбавлений батьківських прав, а мати, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15 квітня 2015 року №104 «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» опікуном малолітнього призначено бабусю, ОСОБА_2. Зі слів опікуна встановлено, що ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання сина не надає. На підставі викладеного підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

З письмових матеріалів справи вбачається наступне.

08 червня 2002 року було зареєстровано шлюб між донькою позивача та відповідачем по справі (а.с.7).

Від спільного шлюбу у них народився син, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

22 листопада 2006 року шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано (а.с.6).

Зі слів позивача та відповідача встановлено, що донька позивача та мати дитини, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року (справа №210/4879/14-ц) відповідач позбавлений батьківських прав відносно сина, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5).

Відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 18 лютого 2015 року №39 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» малолітній має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.3).

Відповідно до рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15 квітня 2015 року №104 «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» опікуном малолітнього призначено бабусю, ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вона позбавлена батьківських прав.

Згідно з ч.2 ст.247 Сімейного кодексу України, встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, тощо, а також право власності дитини на ці виплати. Частиною 2 ст.179 Сімейного кодексу України передбачено, що опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини.

Однак, з наданого відповідачем ОСОБА_3 звіту аналізу батьківства вбачається, що відповідач ОСОБА_3 виключений як біологічний батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34).

В подальшому відповідачем ОСОБА_2 було надано додаткові пояснення, в яких вона підтвердила той факт, що дійсно відповідач не є біологічним батьком дитини.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач не є біологічним батьком дитини, що у судовому засіданні було підтверджено і самою позивачкою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати суд вважає за доцільне віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.166, 180, 247 Сімейного кодексу України, ст.ст.60 - 64 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про стягнення аліментів, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. Ю. Вікторович