Справа № 0907/2-7318/2011
Провадження № 2/344/714/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

відповідача Виконкому Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру та визнання права на отримання квартири,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_2. Також в будинку перебуває квартира, яка на думку позивача утворилася внаслідок замурування дверей між кімнатами будинку. Разом з позивачем проживають інші 6 членів сім`ї, які мають різний вік і стан здоров`я. Позивач вважає себе та членів сім`ї такими, що потребують покращення житлових умов. Тому вони самовільно зайняли спірну квартиру, яку було виділено відповідачу для покращення своїх житлових умов. Оскільки на думку позивача відповідачу виділено квартиру в будинку, що потребує ремонту, квартиру передано по ордеру, який не визнає позивач, тому позивач просив суд визнати недійсним ордер відповідача та визнати право на користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені. Також позивач надав пояснення про те, що ордер відповідача на квартиру виданий не на бланку із зображенням смуги, яка на думку позивача повинна бути на ньому зображена, ордер відповідача підписаний не міським головою, а на думку позивача саме він повинен був підписати ордер, позивач потребує покращення житлових умов, на його звернення для надання йому іншого житла, йому було відмовлено в прийнятті на облік осіб, які потребують покращення житлових умов у зв`язку з тим, що на час звернення був забезпечений житлом в межах норм площі.

В судовому засіданні представник Виконавчого комітету заперечила позов з тих підстав, що відповідач ОСОБА_5 отримав спірну квартиру в якості службового приміщення в порядку та з підстав, що передбачені законом, службове житло не надається в порядку черговості, рішення та ордер ухвалені в порядку, що передбачені законом, спірна квартира не надавалась позивачу, він не має будь-яких правових підстав для користування нею, відповідно до житлового законодавства покращення житлових умов здійснюється на основі черги, так на час надання спірної квартири відповідачу позивач не перебував на черзі щодо покращення житлових умов, раніше позивачу було відмовлено у прийнятті на чергу щодо покращення житлових умов, оскільки позивачу було надано житло, яке за площею відповідало вимогам житлового законодавства, переселення в тимчасове житло для проведення капітального ремонту не здійснюється в порядку загальної чи спеціальної черги на отримання житла; позивач перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов під номером 8377, та у черзі щодо покращення житлових умов позачергово під №2599. Також представник відповідача надала пояснення про те, що спірна квартира не є частиною квартири позивача, а є окремим ізольованим житловим приміщенням, ніколи не була частиною квартири позивача, раніше спірна квартира перебувала як окрема квартира в користуванні особи, яка не була членом сім`ї позивача та після її смерті квартиру було надано як службове житло в користування відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник заперечили позов з тих підстав, що відповідач отримав спірну квартиру в якості службового житла і вселився в неї після здійснення ремонту і вивезення сміття. Квартира становила собою окреме ізольоване житлове приміщення, не мала жодного сполучення із житлом позивача, позивач не здійснював користування спірної квартирою, однак позивач висловлював своє незадоволення отриманням спірної квартири відповідачем та постійно вчиняв суперечки, викликав міліцію.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала позов та надала пояснення про те, що заперечує право відповідача на користування спірною квартирою, оскільки відповідачу надано квартиру в будинку, який потребує ремонту, надання службового приміщення здійснено з порушенням черговості, ордер не відповідає формі; подала заяву в якій просила залучити її до участі в справі в якості третьої особи; раніше зверталась для покращення житлових умов, але в цьому було відмовлено з тієї підстави, що площа їх з позивачем житла відповідала нормам забезпечення житлом.

Судом встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала пояснення про те, що позивач є її братом, а з ОСОБА_5 у неї неприязні відносини; з 40 років матір позивача та свідка жила у будинку, в якому знаходиться спірна квартира, потім в неї заселився ОСОБА_5 з того між позивачем та відповідачем часу виникали конфлікти; останні півтора роки ОСОБА_5 живе у спірній квартирі постійно; до ОСОБА_5 квартиру займала третя особа, яка в 1998 році померла і з того часу квартира ніким не заселялась; в будинку всі три квартири ізольовані.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що є сусідом сторін, при цьому свідок висуває свої претензії до ОСОБА_5 про те, чому він не відмовився від квартири, після отримання на неї ордеру, займає позицію позивача у даному спорі, також свідок надав показання про те, що після смерті попереднього наймача спірної квартири в 1998 році в неї вселився ОСОБА_5, який перед цим зробив там ремонт.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав показання про те, що є товаришем відповідача, який живе в спірній квартирі з 2007 року, він допомагав йому вселитись в квартиру і робив ремонт, вивозив з неї сміття, підлога була гнилою, змінив двері, вікна були побиті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що ОСОБА_5 вселився в спірну квартиру після смерті ОСОБА_11, квартира пустувала в цей період 4-5 років, а потім її надали відповідачу; відповідач зробив в квартирі ремонт, спірне приміщення є окремою квартирою, до ОСОБА_5 в ній ніхто не жив і не використовував, в ній не можливо було жити, оскільки все було зруйноване, стан квартири був незадовільний, ОСОБА_5 вселився в кінці 2007 р. та на початку 2008 р., спочатку ОСОБА_5 проживав в спірній квартирі із дружиною, потім в ній проживала його донька з її дитиною, але на даний час вона не проживає.

Відповідно до довідки від 27/07/2011 р. позивач та члени його сім`ї перебувають на квартирному обліку з 28/12/2010 р. в загальній черзі та в списках першочергової черги з 15/03/2011 р.

Відповідно до архівного витягу з протоколу №3 засідання виконкому від 12/03/1986 р. квартиру АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_12

Однак позивачем не доведено, що квартира №4 є спірною квартирою №3. Так само позивачем не доведено обставину зайняття позивачем спірної квартири під № 3.

Відповідно до ордеру №782 ОСОБА_13 отримав квартиру АДРЕСА_2

24/06/2008 р. Виконком ухвалив рішення про відміну п. 4.1. розділу 4 рішення № 599 від 20/12/2007 р.

29/12/2007 р. видано ордер №1031 на ім`я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3.

20/12/2007 р. Виконавчий комітет ухвалив рішення №599, відповідно до якого ОСОБА_5 надано квартиру АДРЕСА_3.

24/11/2011 р. ЖЕО №4 надало довідку про те, що спірна квартира, надана відповідачу становить окреме ізольоване житлове приміщення, є окремою квартирою, не є суміжною квартирою до квартири №1, має окремий вхід.

Управління Житлово-комунального господарства розглянуло звернення ОСОБА_14 про передання її сім`ї квартири АДРЕСА_3 та відмовили в такому наданні.

Відповідно до довідки ЖЕО №4 №2630 ОСОБА_11 була прописана та проживала в спірній квартирі самостійно та померла 25/11/1998 р.

Відповідно до довідки ЖЕО №4 №1228 відповідач уклав договір житлового найму на спірну квартиру із ЖЕО №4, вчасно сплачує комунальні послуги.

18/11/2008 р. позивач уклав договір найму житлового приміщення на спірну квартиру.

10/04/2009 р. відповідач ОСОБА_5 уклав договір користування електричною енергією за місцем проживання в спірній квартирі.

02/12/2008 р. відповідач ОСОБА_5 уклав договір надання послуг з газопостачання.

25/09/2012 р. ухвалено постанову Івано-Франківського міського суду, якою задоволено позов ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та визнано протиправним та скасовано п. 9.4 розділу 9 рішення Виконавчого комітету від 24/09/2008 р. №284 «Про житлові питання» про відміну п. 4.1. розділу 4 рішення виконкому №599 від 20/12/2007 р.

07/06/2001 р. ухвалено рішення Івано-Франківського міського суду, яким в спорі за позовом ОСОБА_14, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, УЖКГ, яким залишено в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишено інші житлові приміщення, площею 20 кв.м. та 12,8 кв.м., кухню 6,8 кв.м.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачі не були учасниками вказаного спору, а тому встановлені ним обставини не мають преюдиційного значення в даному спорі.

Відповідно до висновку №009/бт-14, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 будинок, в якому перебуває спірна квартира перебуває в аварійному стані. У висновку міститься припущення про те, що на думку спеціаліста усі квартири №№ 1-4 в спірному будинку становлять одне ціле.

Однак відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок виготовлено на замовлення однієї із сторін спору, спеціаліста не було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, під час його виготовлення не було надано можливість усім сторонам поставити запитання спеціалісту. За цих обставин та відповідно до ст. 59 ЦПК України припущення із вказаного висновку не можуть бути взяті до уваги судом.

Крім цього зазначений висновок спростовується планом будинку та поясненнями усіх сторін і в першу чергу позивача та третьої особи, які надали в судовому засіданні пояснення про те, що їх квартира відокремлена від інших квартир та становить окреме ізольоване приміщення, а спірну квартиру утримує у своєму володінні відповідач ОСОБА_5, до нього спірну квартиру утримувала третя особа.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01/07/2015 р. залишено без змін постанову Івано-Франківського міського суду від 25/09/2012 р. без змін. Ухвала набрала законну силу.

Листом УЖКГ від 22/01/1999 р. повідомлено ОСОБА_1 про самовільне зайняття спірної квартири та відмову в її приєднанні до його квартири.

В ст. 118 ЖК України вказано, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Отже службове житло надається у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах, а не з підстав чергового чи позачергового покращення житлових умов.

Так само орган місцевого самоврядування не позбавлений визначити статус житла як службового одночасно із ухваленням рішення про його надання відповідній особі.

При цьому позивачем не надано суду доказу щодо встановлення законодавством такої заборони для органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Так ОСОБА_5 надано спірне житлове приміщення на основі ордеру, виданого в порядку та у спосіб, що передбачені законом (ст. ст. 15, 58 ЖК України).

У позивача відсутні будь-які правові підстави для зайняття спірного житлового приміщення.

Так само у позивача відсутні правові підстав для заняття спірного житла, яке є службовим житлом відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про надання такого житла саме як службового.

Покращення житлових умов позивача в порушення черговості надання житла означало б порушення прав осіб, які перебувають у відповідних чергах на покращення житлових умов.

Відповідно до ст. 58 ЖК України ордер може бути надано виключно на вільне житло. На час вирішення спору у позивача відсутній ордер на заняття спірного приміщення, а саме спірне приміщення не є вільним.

Підстави визнання ордеру недійсним вказані в ст. 59 ЖК України. Однак позивачем не доведено наявності будь-якої із підстав для визнання спірного ордеру недійсним.

Так само в ст. 59 ЖК України вказано, що вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Спірний ордер видано 29/12/2007 р., а звернення до суду мало місце 27/09/2011 р.

Отже законом встановлено преклюзивний строк на пред`явлення вимоги про визнання ордеру недійсним. З моменту спливу зазначеного строку в третіх осіб відсутнє право на звернення до суду із відповідним позовом.

Вказаний строк також не є строком позовної давності, а тому до нього не застосовуються правила про застосування позовної давності.

Крім цього відповідно до п. 2 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» № 37 від 4 лютого 1988 р. користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди).

Крім вказаного ордеру ОСОБА_5, який ним використано і погашено у спосіб вселення в спірну квартиру ОСОБА_5 користується квартирою на підставі договору житлового найму, який не оскаржений позивачем та є підставою для користування відповідачем спірною квартирою.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

В свою чергу відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Під власністю у вказаній правовій нормі також мається на увазі право користування житом.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, п.41 50, Справа "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року).

Отже негативним зобов`язанням держави в спірних відносинах відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є непорушення житлових прав відповідача.

Відповідно до п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07.

Таким чином вказаний позов позбавлений будь-яких правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до Виконкому Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру №1031 від 29/12/2007 р., виданого Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на ім`я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 та визнанні за позивачем права на отримання квартири АДРЕСА_3, площею 15,4 кв.м. як ізольованого житлового приміщення, що звільнилось у квартирі, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський