22 липня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
при секретарі Грицай А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним, -
Позивач ПАТ комерційний банк «Надра» звернувся до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17.07.2007 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «Надра», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1115-Н, з у мовами якого позичальнику був наданий кредит в іноземній валюті в сумі 109000,00 доларів США зі строком погашення до 16.07.2017 року зі сплатою 12,49% річних за користування кредитними коштами.
У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 08.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1115-Н/1, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати по зобов'язанням ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору.
До теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідачі заборгованість не гасять, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1115-Н від 17.07.2007 року у 808842,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 грн..
Відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечувала, звернулась до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 17.07.2007 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «Надра», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1115-Н, з у мовами якого позичальнику був наданий кредит в іноземній валюті в сумі 109000,00 доларів США зі строком погашення до 16.07.2017 року зі сплатою 12,49% річних за користування кредитними коштами.
Позивачка за зустрічним позов просила визнати недійсним кредитний договір №8/2007/840-К/1115-Н від 17.07.2007 року, оскільки банком були надані кредитні кошти в іноземній валюті, тоді як гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Представник ПАТ комерційний банк «Надра» у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою основні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі, просив у зустрічному позові відмовити, оскільки вимоги є необґрунтованими та безпідставними, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом у судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, про день слухання справи повідомлялись належним чином, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги ПАТ комерційний банк «Надра» такими, що підлягають задоволенню, ОСОБА_1 в позові до комерційний банк «Надра» - відмовити з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 17.07.2007 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «Надра», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1115-Н, з у мовами якого позичальнику був наданий кредит в іноземній валюті в сумі 109000,00 доларів США зі строком погашення до 16.07.2017 року зі сплатою 12,49% річних за користування кредитними коштами.
У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 08.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1115-Н/1, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати по зобов'язанням ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору.
За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Разом з тим, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Так основним законодавчим актом, регулюючим правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому, згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземні валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрі України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.
Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.
Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.10 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
З огляду на зазначене вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Що стосується вимог підпункту «в» п.4 ст.5 зазначеного Декрету КМУ щодо наявності індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на теперішній час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою нормою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.
Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.
Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Посилання ОСОБА_1 щодо недійсності правочину, а саме кредитного договору, є хибними, оскільки факт підписання нею кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами, в тому числі про отримання кредиту у доларах США. Крім того, ніщо не перешкоджало їй отримати кредит у національній валюті.
Отже, судом встановлено, що спірний кредитний договір не суперечить положенням діючого законодавства України, а тому не має підстав для визнання його недійсним, тому суд вважає ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити у повному обсязі.
В той же час відповідачі до теперішнього часу заборгованість не погасили, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1115-Н від 17.07.2007 року у 808842,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 грн..
Керуючись ст.ст. 3, 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.
ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: