АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/276/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_10 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що між сторонами було зареєстровано шлюб 01 квітня 2004 року у Черкаському міському відділі РАЦС Смілянського міськвиконкому Черкаської області актовий запис № 297. Під час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року, за спільні кошти подружжя, було придбано будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область.

Представник позивача вказала, що право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачем, проте відноситься до спільного майна подружжя, оскільки позивачкою на купівлю будинку передавалися особисті кошти ОСОБА_9 через платіжну систему та через знайомих та брався відповідно кредит для купівлі даного будинку, в зв'язку з чим просила визнати спірний будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину будинку.

28 травня 2015 року ОСОБА_9 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати спірний житловий будинок його особистою приватною власністю, оскільки будинок було придбано хоч і в шлюбі із позивачкою за первісним позовом, проте за рахунок коштів, отриманих з продажу за договором купівлі-продажу від 07 липня 2006 року особистої квартири ОСОБА_9, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано домоволодіння № 8 по вул. Ватутіна у с. Червона Слобода Черкаського району особистою приватною власністю ОСОБА_9 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у сумі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_10, посилаючись на необгрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом дійсних обставин справи та порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги представника ОСОБА_6 ОСОБА_10 задовольнити. А у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про визнання домоволодіння № 8 по вул. Ватутіна у с. Червона Слобода Черкаського району особистою приватною власністю ОСОБА_9 районний суд виходив із врахування часу та джерела його придбання спірного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-2641цс15.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01 квітня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб.

До укладення шлюбу із ОСОБА_11, ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 05 жовтня 2001 року придбав квартиру № 40, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Радянській, буд. 33.

За договором купівлі-продажу від 07 липня 2006 року ОСОБА_9 продав квартиру № 40, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Радянській, буд. 33, вартістю 101 000 грн. (п. 3 договору).

Таким чином, враховуючи придбання у 2001 році квартири ще до укладення шлюбу з позивачко, означене майно у силу п.1 ч.1 ст. 57 СК України було особистою приватною власністю ОСОБА_9 Грошові кошти, виручені в результаті продажу вказаної квартири вже в період шлюбу за договором від 07 липня 2006 року в розмірі 101 000 грн. також відносяться до особистої власності відповідача.

В подальшому, 30 серпня 2006 року ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу жилого будинку купив житловий будинок № 8 по вул. Ватутіна у с. Червона Слобода Черкаського району, вартістю 57 078 грн. (п. 3 договору)

Установивши, що в липні 2006 року відповідач продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру у м. Черкаси і наступного ж місяця придбав житловий будинок у с. Червона Слобода майже за пів вартості реалізованої квартири (57 078), суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, дійшов висновку про те, що це майно є об'єктом особистої власності одного з подружжя ОСОБА_9

При цьому суд вірно врахував, що доводи позивачки щодо її участі у придбанні квартири шляхом отримання кредитів та надсилання коштів через платіжну систему «Моніграм» у силу ст. 57 - 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині придбання спірного будинку за 30 000 доларів США, більшу частину з яких, за словами апелянта, було надано позивачкою, оскільки даний факт не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а визначена у договорі від 30 серпня 2006 року вартість будинку позивачем не спростована.

Надана позивачем за первісним позовом довідка Української федеральної кредитної спілки про отримання ОСОБА_6 двох позик: у 2006 році на суму 7 250 дол. США та у 2010 році на суму 4 000 дол. США не обгрунтовує вкладення кредитних коштів ОСОБА_6 у купівлю спірного будинку. Крім того, матеріалами справи не підтверджено пересилання кредитних коштів, отриманих позивачкою в кредит у 2006 році, на рахунок відповідача до моменту оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_6 щодо її участі у придбанні спірного будинку, його купівлю за спільні кошти та віднесення спірного будинку до спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :