Справа №489/3575/15-ц 19.01.2016 19.01.2016 19.01.2016
Справа № 489/3575/15-ц
Провадження №22ц/784/136/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

представника відповідачки ОСОБА_5,

представника органу опіки ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року по справі за позовом

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (далі УМВС)

до

ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8,

третіх осіб: виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі виконком),

органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі орган опіки та піклування),

житлового комунального підприємства «Південь»

(далі ЖКП «Південь»),

ОСОБА_7

про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та припинення права користування,

ВСТАНОВИЛА:

28 травня 2015 року УМВС звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_7 з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням, а саме квартирою № 8 по вул. 12 Повздовжня, 47-а у м. Миколаєві та припинення права користування вказаним майном.

Позивач зазначав, що 22 червня 2007 року рішенням УМВС виділено дільничому інспектору міліції Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7, в якості службового житла, квартира АДРЕСА_1. На підставі рішення виконкому від того ж числа ОСОБА_7 видано ордер № 000499 на спірну квартиру, в який було вписано також і члени його сімї: ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 13 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до УМВС з заявою, в якій зазначала, що її колишній чоловік ОСОБА_7 не проживає у вказаній квартирі тривалий час, а тому просила укласти з нею договір найму даної квартири. Під час розгляду вказаної заяви УМВС стало відомо, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірваний та, що з серпня 2011 року ОСОБА_7 виписаний зі спірного майна, яким не користується. Відповідно до акту обстеження службової квартири станом на 08 квітня 2015 року на предмет проживання відповідачів у ній встановлено, що з 2007 року в спірному приміщенні останні не проживають. Проте, відповідачі не знялися з реєстрації та продовжують займати у такий спосіб спірну квартиру.

Посилаючись на те, відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість місяців та вимоги ст. 71 ЖК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову УМВС відмовлено.

В апеляційній скарзі УМВС просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та ухваленим без неповного з'ясування судом дійсних обставин справи. Також при ухваленні рішення, судом першої інстанції порушені вимоги матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідачки, її представника, представника органу опіки та піклування, ОСОБА_7, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Та, представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердила, що УМВС звернулося до суду з позовом з підстав ст. 71 ЖК України та вважає, що відповідачка з малолітньою донькою не проживає в спірній квартирі з 2007 року без поважних причин.

Відповідно до положень ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщення в разі її відсутності понад шість місяців без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1252 від 22 червня 2007 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 віднесена до категорії службового житла УМВС України у Миколаївській області (а.с. 8).

Того ж числа затверджено рішення про надання службового житлового приміщення і видачу спеціального ордеру на вказану квартиру працівнику Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 на склад сімї, до якої входять: він, дружина ОСОБА_4 та їх донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 10, 90).

Вказані особи з 05 липня 2007 року зареєстровані в даній квартирі, але 19 липня 2011 року ОСОБА_7 знятий з реєстрації (а.с. 120) та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Управління кадрового забезпечення УМВС від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_7 з 04 жовтня 2002 року і по теперішній час проходить службу в органах внутрішніх справ (а.с.121) та на квартирному обліку не перебуває (а.с. 122).

У листопаді 2009 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2011 року, яке 05 липня 2011 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, які набрали законної сили, встановлено, що спірна квартира, з моменту її отримання, знаходиться у нежитловому стані на стадії капітального ремонту тому, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з малолітньою дитиною не вселялись до неї, а коли ОСОБА_4 забажала до неї вселитися, ОСОБА_7 змінив замки у вхідних дверях (а.с. 46, 131). Встановивши зазначені обставини, суд відмовив в задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_4 такої, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4 про її вселення до цієї квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, зазначені обставини є преюдиційними, а тому, письмові докази надані позивачем щодо непроживання відповідачки з дитиною у спірній квартирі за період з червня 2007 року по липень 2011 року та посилання на ці докази не заслуговують на увагу, так як вищезазначеними судовими рішеннями встановлено непроживання цих осіб в квартирі за вказаний період з поважних причин.

Згідно листа Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 04 листопада 2015 року, вищезазначене судове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва про вселення ОСОБА_4 до спірної квартири виконано та 25 листопада 2011 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 128).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2015 року мешканці жилого будинку 47-а по вул. 12 Повздовжня у м. Миколаєві уклали договір з ТОВ «Миколаївтепломонтаж» на виконання робіт по встановленню комерційного вузла обліку теплопостачання за рахунок мешканців цього будинку (а.с. 40) та ОСОБА_9, як і іншими мешканцями, було сплачено 420 грн. (а.с. 41).

Крім того, ОСОБА_4 у 2013-2014 роках проводила оплату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та за централізоване опалення за спірною адресою (а.с. 51-57).

Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» від 06 квітня 2015 року за період з 22 червня 2007 року по 31 березня 2015 року заборгованість за послуги теплопостачання до АДРЕСА_2 складає 4537 грн. 88 коп. та отримано оплат за вказаний період на суму 4322 грн. 53 коп. (а.с. 75).

З листа міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» від 27 жовтня 2015 року та доданих до нього актів вбачається, що водопровідна труба в квартиру обрізана в загальному коридорі, відсутній санвузол та опломбована газова труба, проте, в подальшому, обстеженням квартири встановлено, що в спірній квартирі проводяться ремонтні роботи, встановлений квартирний облік води (а.с. 116-119).

Вищезазначене підтверджує, що вказана квартира до теперішнього часу не придатна для проживання, але ОСОБА_4 приймає участь у її утриманні та проводить посильний ремонт у ній, так як згідно довідки Управляння соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_4 знаходиться у них на обліку, отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сімя (а.с. 130). Також, останній було призначено субсидії на житлово-комунальні послуги спірної квартири, що підтверджується повідомленням, наданим відповідачкою до суду апеляційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_4 є матірю також малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про батька якої внесено до актового запису про народження на підставі ст. 135 СК України (а.с. 87) та на даний час в спірній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_4, донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка ЖКП «Південь» від 19 січня 2016 року).

ОСОБА_7 з 04 жовтня 2002 року по теперішній час безперервно проходить службу в органах внутрішніх справ (а.с. 121).

Таким чином, відсутність відповідачки в спірній квартирі викликана поважними причинами, при цьому вона не втратила звязку з нею, а тому відсутні підстави вважати її і малолітню дитину ОСОБА_8 такими, що втратили право користування цією квартирою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не є членами сімї найманця спірної квартири, сама ОСОБА_4 не працює у УМВС не заслуговують на увагу, так як позов був предявлений з підстав ст. 71 ЖК України.

Інші доводи апеляційної скарги та доводи, що рішення суду ухвалено без з'ясування всіх обставин справи та судом першої інстанції порушені вимоги матеріального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді З.Л. Шолох

ОСОБА_11