АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1048/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 2011/5479/12 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Швецової Л.А., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі: КП «Харківські теплові мережі») звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що відповідачі по справі ОСОБА_4, ОСОБА_3 проживають у квартирі № 15 житлового будинку № 59 по вул. 23 Серпня в м. Харкові та є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Проте, протягом тривалого часу відповідачі оплачують надані їм комунальні послуги не в повному обсязі, в звязку з чим за період з 01 листопада 2003 року по 29 лютого 2012 року утворилася значна заборгованість з оплати цих послуг, загальний розмір якої становить 18 253 грн. 33 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року було скасовано судовий наказ від 08 вересня 2011 року, виданий цим же районним судом за заявою КП «Харківські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2011 року в сумі 3 494 грн. 71 коп.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в добровільному порядку погашати існуючу заборгованість відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не бажають, позивач - КП «Харківські теплові мережі» просив суд у примусовому порядку стягнути з останніх на його користь вартість неоплачених житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 29 лютого 2012 року у вищезазначеному розмірі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» були задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача - КП «Харківські теплові мережі» в солідарному порядку заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 29 лютого 2012 року в загальній сумі 18 253 грн. 33 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2013 року за заявою відповідача ОСОБА_2 ухвалене по справі заочне рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду по суті заявлених позивачем - КП «Харківські теплові мережі» вимог в загальному порядку.

У судовому засіданні представник позивача - КП «Харківські теплові мережі» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, заявивши клопотання про поновлення строків позовної давності для захисту його порушених прав у судовому порядку, а саме: з жовтня 2010 року, тобто з моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників ОСОБА_2 заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позивачем - КП «Харківські теплові мережі» вимоги не визнав, та заперечуючи проти задоволення цих вимог посилався на їх безпідставність.

При цьому він вказував на те, що будь-яких договірних відносин про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між відповідачами та КП «Харківські теплові мережі» не існує, розрахунок нібито існуючої заборгованості відповідачів ОСОБА_2 з оплати зазначених послуг здійснений позивачем невідомо на якій підставі, а крім того, позивачем взагалі пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» в частині, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 на його користь заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року та з 01 липня 2011 року по 29 лютого 2012 року залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Не погодившись частково із таким процесуальним рішенням районного суду, позивач - КП «Харківські теплові мережі» в апеляційній скарзі просить скасувати наведену вище ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року, як незаконну, постановлену з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, помилково залишив позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» без розгляду в частині, що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 на його користь заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позаяк в наявності є ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 року про скасування судового наказу, виданого тим же районним судом 08.10.2010 року, за яким з відповідачів ОСОБА_2 на користь КП «Харківські теплові мережі» було стягнуто заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 2001 року по 2010 рік у загальній сумі 11 840 грн. 65 коп., про що в судовому засіданні при розгляді справи по суті наголошував як сам позивач, так і не заперечував цього факту й відповідач ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача - КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Повноваження апеляційного суду визначені законодавцем у статті 307 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 вказаної правової норми за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема є:

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» в частині, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 на його користь заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року, без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України, районний суд виходив із того, що зазначені позовні вимоги заявлені позивачем з порушенням ч.3 ст.118 ЦПК України, тобто без попереднього звернення до суду із заявою про видачу судового наказу з приводу цих вимог.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитись не може, оскільки цей висновок є помилковим і таким, що суперечить матеріалам справи та не ґрунтується на законі.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів - є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року).

За приписами ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають цивільні справи, віднесені до їх компетенції законом, у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу, зокрема: про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення.

Як наводилося вище, діяльність суду по захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу відбувається в різних процесуальних формах (порядку), основною з яких є позовна.

Позов - це:

- звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

- засіб судового захисту;

- форма звернення заінтересованої особи до суду з проханням вирішити правовий конфлікт.

Предявлення позову за своєю правовою природою є одностороннім правочином (дією), який вчиняється уповноваженою особою з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, а в окремих випадках - прав, свобод чи інтересів інших осіб.

За правилами статті 118 ЦПК України позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

При цьому, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (ч. 3 ст. 118 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 2 ст. 121 ЦПК України).

Крім того, заява повертається позивачеві у випадку, якщо ця заява подана до суду без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу (п. 6 ч. 3, ч. 4 ст. 121 ЦПК України).

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. 5 ст. 121 ЦПК України).

Якщо порушення правил статей 119-120 ЦПК України будуть виявлені уже після відкриття провадження у справі, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Підстави для залишення заяви без розгляду передбачені у статті 207 ЦПК України.

Перелік цих підстав визначений на законодавчому рівні, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду, наслідком чого є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом у разі усунення умов, що були підставою для припинення цивільного судочинства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване процесуальне рішення, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі було відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Фактично, в даному випадку йдеться про процесуальне порушення з боку судді, який відкрив провадження за позовною заявою, яка не відповідала вимогам закону, та застосування судом такого процесуального заходу відновлення законності, як залишення позовної заяви без розгляду.

Як зазначалося вище, позивач - КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 29 лютого 2012 року в загальній сумі 18 253 грн. 33 коп.

При цьому, позивач надав до суду першої інстанції копію ухали Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року про скасування судового наказу від 08 вересня 2011 року, виданого цим же районним судом за заявою КП «Харківські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2011 року в сумі 3 494 грн. 71 коп.

Крім того, в ході розгляду справи судом по суті заявлених позовних вимог представник позивача - КП «Харківські теплові мережі» вказував на те, що у вересні 2010 року він звертався до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 2001 по 2010 рік, на підставі якої районним судом було видано відповідний судовий наказ, у подальшому скасований ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року за заявою боржників, факт чого не заперечував і відповідач ОСОБА_2

Проте, суд першої інстанції зазначену інформацію до уваги не взяв, не перевірив та всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не запропонував позивачу - КП «Харківські теплові мережі» надати копію вказаної ухвали, яка в дійсності має місце (а.с. 177), у звязку з чим безпідставно залишив позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» в частині, що стосується стягнення з відповідачів ОСОБА_2 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року, без розгляду з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, чим фактично обмежив право позивача на справедливий суд та судовий захист його інтересів.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, оскаржувана ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року не може бути визнана цілком обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується залишення без розгляду позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року та направити цивільну справу в частині зазначених позовних вимог до того ж суду першої інстанції для продовження їх розгляду по суті.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року - змінити.

Скасувати зазначену ухвалу районного суду в частині, що стосується залишення без розгляду позовної заяви Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з останніх заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2003 року по 31 серпня 2010 року, направивши цивільну справу в частині зазначених позовних вимог до того ж суду першої інстанції для продовження їх розгляду по суті.

В іншій частині оскаржувану ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: