Єдиний унікальний номер 235/3797/15-ц Номер провадження 22-ц/775/36/2016
Єдиний унікальний номер 235/3797/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/22/2016
Головуючий у 1 інстанції Хмельова С.М..
Доповідач Корчиста О.І..
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Новікової Г.В., Тимченко О.О.

за участі секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Красноармійської міської ради про визнання здійснення батьківських прав такими, що суперечать інтересам дитини, скасування рішення Виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 лютого 2015 року за № 35,

встановив:

В травні 2015 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого 30 липня 2010 року народився син - ОСОБА_4. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2012 року шлюб було розірвано та сторони стали проживати окремо. Також вказувала, що Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради за № 35 було встановлено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина, а саме: щотижня з 16:00 до 19:00 четверга, щотижня з 10:00 до 18:00 неділі. Посилаючись на те, що спілкування батька із сином зашкоджує інтересам дитини, що полягає у тому, що дитина не хоче йти до батька, від батька повертається брудною, після спілкування з батьком загострюються інфекційні захворювання, повертається голодною, після чергового спілкування у дитини були порвані нові брюки, просила визнати здійснення батьківських прав ОСОБА_3 такими що суперечать інтересам сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати Рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 лютого 2015 року за № 35.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі та ґрунтуються на припущеннях.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не зявились, подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, наполягали на її задоволенні.

В судове засідання ОСОБА_3 не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання представник Виконавчого комітету Красноармійської міської ради не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Від імені в.о. Голови Красноармійського міського голови ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, 30 липня 2010 року від даного шлюбу народилась дитина син ОСОБА_4. 07 травня 2012 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду шлюб розірвано та вони з відповідачем по справі ОСОБА_3 стали проживати окремо. Дитина проживає з матірю ОСОБА_2. 18 лютого 2015 року рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради за №35 встановлено порядок участі батька у вихованні дитини: щотижня з 16-00 до 19-00 четверга, щотижня з 10-00 до 18-00 неділі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст. 141, 151, 157-159 Сімейного Кодексу України та виходив з того, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також, суд виходив з того, що позивачем не було доведено що відповідач ОСОБА_3 не належно виконує батьківські права та обовязки. Пояснення позивачки містять загальні відомості ставлення батька до дитини. Вимоги про зміну порядку участі батька у вихованні дитини, або встановлення такого порядку судом, позивач не заявляла.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження доводів позовної заяви про неналежне виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обовязків, позивачем було надано наступні письмові докази:

- Рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 лютого 2015 року за №35, зі змісту якого вбачається, що було встановлено порядок участі батька ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4: щотижня з 16-00 до 19-00 четверга, щотижня з 10-00 до 18-00 неділі (а.с.7);

- копії записів в амбулаторній карті ОСОБА_4 (а.с.96-100);

- Заяву ОСОБА_2 від 27 квітня 2015 року на адресу Красноармійської міської Ради, зі змісту якої вбачається, що позивач відмовляється від надання дозволу на зустрічі сина з батьком у звязку з неналежним виконанням своїх батьківських обовязків останнім (а.с.101);

- Відповідь Красноармійської міської Ради на імя ОСОБА_2 від 06 травня 2015 року (а.с.102)

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За таких обставин доводи апелянта про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем або її представником не надано.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді