АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4725/16 Головуючий 1 інст. - Зяброва О.Г.
Справа № 644/4436/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод Електроважмаш», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові в особі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої в наслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який неодноразово змінювала, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 64497,33 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що в період з 18.08.2014 р. по 04.09.2014 р. вона змушена була перебувати на обстеженні в м.Києві для підтвердження виявленного у неї професійного захворювання. Захворювання було раніше встановлено їй Харківським науково-дослідним інститутом гігієни праці і профзахворювань, але, оскільки комісія, що була створена для розслідування факту її профзахворювання, вирішила підтвердити встановлений їй діагноз та направити спочатку її медичну документацію, а потім, на запит установи, запропонувати їй особисто пройти обстеження, вона змушена була виїздити до м.Києва та проходити там обстеження в вищезазначений період. Загалом протягом 39 днів вона проходила медичне обстеження і за цей час її середньомісячна заробітна плата не була їй сплачена в повному обсязі. Крім того, під час обстеження в м.Києві нею були понесені матеріальні витрати на придбання квитків та сплачено за обстеження за квитанцією від 18.08.2014р., усього на суму 982,78 грн., які також повинен їй повернути відповідач. Також, відповідач повинен сплатити їй відшкодування внаслідок втрати професійної працездатності у вигляді втраченого заробітку виходячи з середньомісячної заробітної плати, усього за період з 18.04.2014р. по 30.04.2014р. - 40157,40 грн. та за період з 17.12.2014р. по 01.07.2015р. - 21428,79 грн. Крім того, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала додаткових моральних страждань, змушена була звертатись до адміністрації підприємства з різними заявами та проханнями, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позовні вимоги безпідставні та не ґрунтуються на законі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з»ясування судом обставин по справі. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які берут участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала на ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» з 24.01.2006р. в якірному цеху фрезеровщиком 3 розряду.

16.04.2014р. ОСОБА_2 Науковим інститутом гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету було встановлено діагноз: основний - професійна екзема верхніх кінцівок, рецидивуючий перебіг, фаза неповної ремісії. Захворювання професійне (підвищена чутливість шкіри до компонентів мастильно- охолоджуючої рідини); супутній діагноз - бронхіальна астма перший ступінь, легкий інтермітуючий перебіг. Гіпертонічна хвороба II стадії, 2 степінь, ризик помірний. СН І ст. Хронічний пієлонефрит в фазі нестійкої ремісії. Сечокислий діатез. Шийний остеохондроз хребта з сенсорними порушеннями. Хронічний ринофарингіт в стадії ремісії. Міопія слабкого ступеню обох очей, гіпертонічна ангіопатія сітківки. Про що ОСОБА_2 було надано повідомлення № 108 від 16.04.2014р. ( форма П-3).

Протоколом від 15.05.2014р. засідання комісії з розслідування професійного захворювання ОСОБА_2 було вирішено звернутися до Державної установи «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України» м. Києва для встановлення остаточного діагноза ОСОБА_2, відповідно до п.68 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2014р.

Листом від 14.07.2014р. ДУ «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України» запропонувала для прийняття остаточного рішення щодо діагноза ОСОБА_2 направити ряд медичної документації завіреної належним чином, а також повідомило про те, що ОСОБА_2 необхідно пройти амбулаторне обстеження в умовах клініки даної установи.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 971 та медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії № 30/1145 від 09.09.2014р. ОСОБА_2 перебувала в стаціонарі даної установи з 18.08.2014р. по 05.09.2014р. та підтверджено встановлений раніше ОСОБА_2 діагноз професійного захворювання від 16.04.2014р. № 108.

Відповідно до висновку МСЕК від 24.12.2014р. ОСОБА_2 було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 16.12.2014р.

Постановою відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Харкові ОСОБА_2 було призначено та виплачено одноразову допомогу у розмірі 82824,40 грн. та щомісячні страхові виплати з 16.12.2014р. у розмірі 1746,65 грн.

Виплати за період знаходженні ОСОБА_2 на обстеженні з 23 березня 2014 року по 17 квітня 2014 року та з 18 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року були призначені у розмірі 100% від середнього заробітку позивача, про що свідчать надані представником відповідача особові рахунки про виплати ОСОБА_2 за вересень 2014р. та квітень 2014р.

Щодо права на відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом до яких належать і професійні захворювання застосовується Закон України «Про загальнообов'язкове держане соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105 ( з 01.01.2015 року у редакції Закону від 28.12.2014р. №77).

Згідно ст. 21 вказаного Закону «У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку:

1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;

в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;...»

Відповідно до ч.І ст. 34 Закону №1105 «1. Сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Згідно ч.І ст. З0 Закону №1105 «Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги».

Таким чином, право на відшкодування втраченого заробітку виникає лише з дати встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Позивачці МСЕК встановив 25% з 16.12.2014 року.

Постановою відділення Фонду у м.Харкові призначило та виплатило одноразову допомогу ОСОБА_2 та щомісячні страхові виплати.

Вимога позивача відшкодувати втрачений заробіток до отримання висновку МСЕК є безпідставною.

Судова колегія вважає необґрунтованими твердження позивача та її представника, що роботодавець порушив її права під час розслідування професійного захворювання в зв»язку з наступним. З 23 березня 2014 року по 17 квітня 2014 року ОСОБА_2 проходила обстеження в умовах стаціонару в клініки НДІ ГП та ПЗ ХНМУ м. Харків.

23.04.2014року було отримано повідомлення форма П-3 від 16.04.2014 року. З метою розслідування обставин виникнення захворювання у ОСОБА_2 за діагнозом: основний - професійна екзема верхніх кінцівок, рецидивуючий перебіг, фаза неповної ремісії було проведено засідання комісії.

На виконання вимог «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. N 1232 (далі - Порядок) до складу комісії входять: лікар з гігієни праці відділу санітарного нагляду Харківського управління Головного управління держсанепід служби; представники відповідних служб підприємства-роботодавця та профсіплкової організації; страховий експерт робочих органів Фонду.

Згідно п. 82 «Комісія з розслідування проводить оцінку умов праці працівника за матеріалами раніше проведеної атестації робочих місць, результатів обстежень і досліджень, проведених відповідними закладами державної санітарно-епідеміологічної служби або санітарними лабораторіями, атестованими МОЗ в установленому порядку, вивчає приписи органів державного нагляду за охороною праці, подання посадових осіб робочих органів виконавчої дирекції Фонду і представників профспілок, інструкції з охорони праці працівників, заключні акти періодичних медичних оглядів, накази та розпорядження адміністрації підприємства про порушення працівником вимог правил та інструкцій з охорони праці, строків проходження періодичних медичних оглядів, картки обліку індивідуальних доз опромінення на робочому місці джерелами радіаційного випромінювання, одержує письмові пояснення посадових осіб, інших працівників з питань, пов'язаних з розслідуванням причин виникнення професійного захворювання, а у разі потреби вимагає проведення додаткових досліджень на робочому місці та бере участь у них. вивчає первинну медичну документацію щодо хворого.»

Рішення про доцільність направлення ОСОБА_2 до Державної установи "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України" для встановлення кінцевого діагнозу ОСОБА_2 було прийнято комісією з розслідування професійного захворювання, про що складено відповідний Протокол від 15.05.2014 року. У членів комісії виникли сумніви в тому, що захворювання викликано умовами праці фрезерувальника, у зв'язку з цим, для вирішення даного питання комісія керувалася п. 68 "Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві", затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011 року № 1232.

При ретельному вивченні документів та з'ясуванні обставин та умов роботи було встановлено що:

- робота фрезувальника не віднесена до професій що з шкідливими і важкими умовами праці і не підлягають відповідній атестації.

- за результатами проведених вимірювань перевищень ГДК в повітрі робочих зон не було виявлено.

- за мастильно-охолоджуючі рідини що використовується при роботі фрезерувальника пройшли гігієнічну регламентацію і мають діючі висновки санітарно-гігієнічних експертиз;

серед фрезерувальників та різьбонарізувачів не зареєстровано випадків профзахворювань

Також, слід звернути увагу на факт наявності супутнього діагнозу бронхіальна астма перший ступень, легкий інтермітуючий перебіг, що обов'язково потребувало з'ясування етіології виникнення даного захворювання.

Відповідно до п.68 Порядку: «У спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько- експертною комісією державної установи "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України",.. .».

Комісія була зобов»язана вжити заходів направлених на визначення остаточного діагнозу та зв'язку захворювання виявленого у ОСОБА_2 та умов праці.

З пояснень представника відповідача вбачається, що підприємство не направляло ОСОБА_2 до Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України і не зобов'язувало її проходити повторне обстеження. За рішенням комісії було направлено документи, що були у наявності при розслідуванні обставин виникнення захворювання у ОСОБА_2 з питанням встановлення остаточного діагнозу листом від 01.07.2014 року №3606/10-14 до Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України з проханням вирішити питання, щодо кінцевого діагнозу ОСОБА_2 У відповідь на зазначений лист отримано відповідь вих. № 2/484 від 14.07.2014 року за підписом завідувача консультативно- поліклінічного відділення клініки профзахворювань Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України Возніциної К.Б., у якій зазначено: "Дійсно, згідно Постанови КМУ від 30.11.2011 року №1232, Центральна лікарсько-експертна комісія ДУ "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України" виносить остаточне рішення щодо зв'язку захворювань з умовами праці , в тому числі у разі виникнення спірних питань... .Амбулаторне обстеження в консультативно-поліклінічному відділені клініки профзахворювань ДУ "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України" хвора ОСОБА_2 може пройти в любий робочий день з 9.00 до 15.00." Чому позивачка проходила обстеження в умовах стаціонару протягом 19-ти днів, а не амбулаторне обстеження протягом будь якого робочого дня, як зазначається у листі, не відомо., позивачкою з даного приводу не надано жодного доказу.

Жодним чинним нормативно-правовим актом України не передбачено відшкодування витрат на проходження працівниками амбулаторних обстежень, в тому числі і у випадку необхідності встановлення зв'язку захворювання з умовами праці, а також витрат на проїзд працівників підприємства (окрім службових відряджень) та витрат на медичне обстеження.

Лише після визначення остаточного діагнозу та зв'язку з умовами праці, правом встановлення якого наділено лише Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України м. Київ комісія мала право повернутись до вирішення питання про складання акту ф. П-4.

03.11.2014року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2

Посилання позивачки на вчинення протиправних умисних дій з боку підприємства щодо складання акту форми П-4 не відповідають дійсності. Рішення про складання акту приймає комісія, яка діє відповідно до Порядку і повинна з'ясувати всі обставини виникнення захворювання. Застосування п. 68 Порядку не є протиправною дією, а навпаки обумовлена законодавцем і має за ціль визначити остаточний діагноз.

Вимоги позивача та її представника про виплату середнього заробітку за час медичного обстеження є безпідставними виходячи з наступного.

Законодавство надає окремі гарантії працівникам, що направляються на обстеження до закладу охорони здоров'я. Зокрема, статтею 123 КЗпП і статтею 17 Закону № 2694 передбачено, що за час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов'язаними проходити таке обстеження (ст. 169 і 191 КЗпП), зберігається місце роботи (посада) і середній заробіток за місцем роботи.

Також пунктом 1.10 Положення про порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.03.94 р. N 45, передбачено, що на час проходження медогляду, обстеження в профпатологічних центрах, клініках, науково-дослідних і медичних інститутах (університетах) для уточнення діагнозу або визначення ролі виробничих чинників у розвитку захворювань за працюючими зберігається місце роботи(посада) і середній заробіток.

Пунктом 2.17 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від

13.11.2001 р. N 455, передбачено, що довідка довільної форми, засвідчена підписом головного лікаря і печаткою лікувально-профілактичного закладу, надається особам, які проходять обстеження з приводу встановлення причинного зв'язку захворювання з умовами праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Розрахунок середньомісячної заробітної плати, яка зберігається за працівником під час проходження медичного обстеження, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року№ 100.

Збереження середньомісячного заробітку не є виплатою за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, що провадиться згідно з листком непрацездатності. Оплату часу такого обстеження виплачується виключно за кошти роботодавця і нараховується не за кількість календарних днів, а виключно за робочі дні, ДП «Електроважмаш» так і вчинив.

За період її обстеження з 23 березня 2014 року по 17 квітня 2014 року в умовах стаціонару в клініки НДІ ГП та ПЗ ХНМУ м. Харків та з 18.08.2014 року по 06.09.2014 року ОСОБА_2 отримала виплати у розмірі 100% середнього заробітку. Таким чином, всі передбачені чинним законодавством виплати ОСОБА_2 отримала у повному обсязі.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) у разі збереження за працівником його середнього заробітку за час проходження обстеження згідно абз. З п.2 розділу II Порядку розмір виплати обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивачка та її представник для розрахунку розміру що просять стягнути обрали середню заробітну плату за 6 місяців що передували переводу з професії фрезурувальника. Такий порядок розрахунку середньої заробітної плати передбачено Постановою КМУ від

26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням»

Збереження середнього заробітку за працівником під час медичного обстеження не підпадає під дію постанови №1266 і тому такий розрахунок є хибним і неправильним.

Позивачка з професії фрезерувальника 3-го розряду якірного цеху була переведена з

15.05.2014 року на посаду старшого табельника в якірному цеху, а з 21.10.2014 року

комірником інструментального відділу. Тому і середній заробіток розраховувався відповідно до Порядку КМУ від 8 лютого 1995 року №100 .

ДП завод «Електроважмаш» чітко виконав свої прямі обов'язки роботодавця - раціонально працевлаштувати ОСОБА_2 поза дією виробничих факторів що їй протипоказані за станом здоров'я та провів виплату середнього заробітку за час її обстеження.

Безпідставними є також вимоги позивача про відшкодування відповідачем витрат , пов»язаних з придбанням нею про»їздних квитків до м.Києва та у звороньому напрямку, а також сплатою благодійного внеску у розмірі 454,50 за квитанцією від 18.08.2014 р. Ніяких заяв щодо позачергового медичного огляду ОСОБА_2 до відповідача не надавала. Зазначене підтверджується поясненнями представника позивача та представника відповідача. Крім того, жоден нормативно правовий документ не передбачає обов'язок роботодавця сплачувати проїзд працівникам у разі їх медичного обстеження, оплата проводиться лише за сам медичний огляд і за умови що такий огляд здійснюється за заявою працівника або ініціативою роботодавця.

Позивачка вимагає стягнути моральну шкоду і при наданні пояснень в обгрунтування моральної шкоди посилається що за наслідками професійного захворювання вона потребує санаторно-курортного лікування та постійного стороннього догляду. Безпідставністю такого твердження є той факт, що згідно висновку МСЕК ОСОБА_2 визначена потреба лише у медикаментозному забезпеченні за висновком ВКК, інших видів додаткової медичної допомоги за наслідками професійного захворювання не встановлено. Наявність загального захворювання не пов'язаного з умовами виробництва не має відношення до профпатології. Тому суд першої інстанції правильно визнав, що не підлягають задоволенню також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, так як моральна шкода відшкодовується за наявності вини відповідача в завданні відповідної моральної шкоди. Проте, позивачем та його представником не надано до суду жодних підтверджень, щодо завдання діями ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» моральної шкоди ОСОБА_2

Судова колегія вважає не обгрунтовваними посилання позивача на те, що відповідач чинив їй перешкоди у вирішенні питання, пов»язаного з встановленням у неї професійного захворювання та отримання позивачем своєчасно відповідних виплат, оскільки дані факти не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Позивачка не довела у суді про наявність порушення з боку відповідача норм законодавства.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: