Справа № 301/2451/13
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Іршавської міської ради, управління Держземагенства в Іршавському районі Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Іршавської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Іршавської міської ради, управління Держземагенства в Іршавському районі Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_1 Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2003 року вона прийняла у спадок за померлим чоловіком спадкове майно, яке складається із незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 12,2 %, що розташований в м. Іршава по вул. Л. Українки, 58 «а». Після прийняття спадщини вона виготовила державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЗК № 030727 від 22 липня 2003 року, відповідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,065 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована в м. Іршава по вул. Л. Українки, 58 «а». У листопаді місяці 2012 року вона звернулася до ТзОВ «Меридіан ІР» з метою отримати кадастровий номер та державний акт нового зразка і там їй стало відомо, що на її земельну ділянку вже присвоєно кадастровий номер на ім»я ОСОБА_1. З відповіді міської ради на адвокатський запит їй стало відомо, що рішенням 25 сесії 5-го скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року її земельну ділянку розміром 0,06 га в Іршава по вул. Л. Українки, б/н, передано у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 та останній на підставі даного рішення виготовив державний акт серії ЯИ № 550098 від 05 травня 2010 року. Просить скасувати рішення 25 сесії 5-го скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1, мешканцю м. Іршава, вул. Л. Українки, 24, в м. Іршава, вул. Л. Українки, б/н» та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 550098, виданий 05 травня 2010 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. У заяві про збільшення позовних вимог просить визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, укладений 12 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та витребувати у ОСОБА_3 вказану земельну ділянку. Зазначеним рішенням суду першої інстанції вищевказаний позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1, мешканцю м. Іршава, вул. Л. Українки, 24, в м. Іршава, вул. Л. Українки, б/н»; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 550098, виданий 05 травня 2010 року на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, укладений 12 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 621, 91 (Три тисячі шістсот двадцять один гривень 91 копійку) гривень судових витрат; в решті вимог позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

В судовому засіданні апелянт скаргу з наведених підстав підтримав. Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення скарги немає. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: в Іршавському районному суді на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Іршавська міська рада про скасування свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2003 року, у звязку з чим представником апелянта було подано заяву про зупинення провадження по даній справі, однак судом першої інстанції було не взято до уваги вказану заяву та розглянуто справу без участі апелянта; ухвалою Іршавського районного суду від 17.12.2015 року клопотання прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України у звязку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито; свідоцтво на право на спадщину видано позивачці на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, укладеного між виконавчим комітетом Іршавської міської ради та ОСОБА_7 та посвідченого Іршавською держнотконторою 27.06.1991 року, з виписки вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_7 було зобовязано одержати в районного архітектора будівельний паспорт на відведену йому земельну ділянку, укласти договір з Іршавською міською радою, нотаріально посвідчити протягом трьох місяців з дня винесення рішення, після чого в рай архітектурі та одержати дозвіл на виконання будівельних робіт, закінчити будівництво житлового будинку протягом трьох років, однак враховуючи наведене даним громадянином не було виконано своїх зобовязань по відношенні до спірної земельної ділянки у звязку з чим рішення про надання йому в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва втратило чинність.

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях; а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 030727, виданого 22 липня 2003 року на підставі рішення 7 сесії 4 скликання Іршавської міської Ради від 22 липня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 561, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,065 га в м. Іршава, вул. Л. Українки, 58 «а» для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 60). Рішенням 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житловогобудинку, господарських будівель і споруд» відповідачу ОСОБА_1, мешканцю м. Іршава, вул. Л. Українки, 24, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га в м. Іршава по вул. Л. Українки, б/н». В подальшому на підставі даного рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 рокувідповідачу ОСОБА_1 05 травня 2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 550098 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в м. Іршава, вул. Лесі Українки, Закарпатської області, укладеного 12 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с. 89-90).

Судом першої інстанції також встановлено, що Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 25 травня 2009 року, працюючи начальником відділу Держкомзему в м. Іршава Закарпатської області, являючись службовою особою, будучи зобов'язаним у відповідності з посадовою інструкцією від 01 лютого 2009 року забезпечувати в межах своєї компетенції контроль за станом у сфері регулювання земельних відносин, неналежно виконав свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду земельної ділянки, яка розміщена за адресою м.Іршава, вул. Л.Українки б/н, погодив вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель Іршавської міської ради громадянину ОСОБА_1, мешканцю м.Іршава, вул. Л.Українки 24 площею 0,06 га, про що надав останньому висновок про вибір місце розташування земельної ділянки № 23 від 25 травня 2009 року, хоча вказана земельна ділянка, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 030727, виданого на підставі рішення 7 сесії IV скликання Іршавської міської ради від 22 липня 2003 року, належала ОСОБА_2, мешканці с. Завидово, вул. Шевченка 227 Мукачівського району, в результаті чого останній заподіяно істотну шкоду охоронюваним Конституцією України правом громадянина володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. У листі Іршавської міської ради, адресованому адвокату ОСОБА_8, зазначено, що рішення щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_1 в м. Іршава по вул. Л. Українки, 58 «а» у Іршавській міській раді відсутнє (а.с. 62). Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року було призначено судову земельно-технічну експертизу і доручено її проведення судовому експерту ОСОБА_9 У висновку судового експерта ОСОБА_9 № 177/14 від 25 грудня 2014 року, зокрема, в пункті третьому на сторінці № 14 висновку, (а.с. 186-187), стверджено, що при проведеному дослідженні судовим експертом встановлено, що земельна ділянка по розробленому проекту землеустрою, який складено ТзОВ «Землемір», щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1, розташована на місці знаходження земельної ділянки ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 030727 від 22 липня 2003 року. Вказана обставина також стверджена зведеним планом земельної ділянки згідно фактичних координат зовнішніх меж проведеного дослідження спірної земельної ділянки, що містить на 25 сторінці висновку та на 197 аркуші справи, з якого чітко вбачається накладання земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку позивача ОСОБА_2. Вказаним висновком експерта (сторінка № 15) також встановлено, що у проекті землеустрою, який складено ТзОВ «Землемір», щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1, відсутні будь-які матеріали та документи щодо припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 у відповідності до вимог статей 140-150 ЗК України. Окрім того, ОСОБА_1 раніше не був землевласником даної земельної ділянки у відповідності до статей 81, 119 ЗК України. У підсумках даного висновку експерта встановлено, що фактична площа спірної земельної ділянки становить 704 кв.м., на дану спірну земельну ділянку видано два державних акти, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 в м. Іршава по вул. Л. Українки, б/н, не відповідає вимогам пунктів 3,6,8 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який затверджений постановою КМУ № 677 від 26 травня 2004 року, пункту 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю та договорів оренди, та статей 50, 55 ЗУ «Про землеустрій» (а.с. 188). Підставами для визнання актів індивідуальної дії недійсними є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом позивача у справі. Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі наданих сторонами доказів з додержанням норм матеріального та процесуального права. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити. Рішення Іршавського районного суду від 30 квітня 2015 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: