Справа № 2-61/2002
Провадження № 22-ц/779/359/2016
Головуючий у 1 інстанції Стефурак Е.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

03 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Василишин Л.В., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року у справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради, повернення частини земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року задоволено позов представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради, повернення частини земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком.

ОСОБА_2 на дане рішення суду подано апеляційну скаргу із пропуском строку апеляційного оскарження та з клопотанням про поновлення такого строку.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2016 року наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження визнано неповажними. На підставі абз.1 ч.3 ст.297 ЦПК України апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту час протягом тридцяти днів з дня отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших причин його пропуску.

28.01.2016 року на адресу Апеляційного суду Івано-Франківської області на виконання ухвали суду від 11 січня 2016 року надійшла заява ОСОБА_2 щодо обґрунтування пропуску строку апеляційного оскарження рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року.

Розглянувши дану заяву, суд приходить до висновку, що вказані апелянтом причини не можна вважати поважними та достатніми для поновлення строку, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_2 від 28.01.2016 року, в обґрунтовування причин пропуску строку апеляційного оскарження, остання посилається на те, що при розгляді справи за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради, повернення частини земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком суд першої інстанції безпідставно не залучив її до участі у справі, хоча оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та обовязки як власника 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частки балкону цієї квартири.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що з матеріалами справи № 2-61/2002 вона ознайомилася лише в наприкінці 2015 року, а до цього часу їй не було відомо про дану справу та рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року, оскільки за вищевказаною адресою вона не проживала та будь-якої судової кореспонденції не отримувала.

Також апелянт вказала на те, що впродовж 2003-2015р.р. вона систематично хворіла та проходила стаціонарне лікування.

Вищенаведені обставини суд вважає такими, що не відповідають матеріалам справи та є необґрунтованими, оскільки такі спростовуються самою ОСОБА_2 у заяві від 28.01.2016 року та матеріалами справи.

Так, зі змісту заяви від 28.01.2016 року вбачається, що про існування судового рішення апелянт знала ще з 2003 року.

Зокрема у даній заяві ОСОБА_2 вказала, що на кінець 2003 року вона дізналася від державного виконавця, що ним здійснюється виконання судового рішення щодо знесення елементів балкону спірної квартири. На заяву апелянта органами ДВС було надано пояснення про те, що стягувачем за рішенням суду є ОСОБА_3

Також апелянт зазначає, що їй було відомо зі слів Гусак.Л.Т. щодо виконавчого листа у справі. А у 2006 році також стало відомо про існування такого рішення, проте Гусак.Л.Т. відкликала виконавчий лист по справі №2-61/2002, відтак, на її думку, відпали причини оскаржувати судове рішення.

Однак, знаючи про існування судового рішення, ОСОБА_2 не вжила заходів відповідно до частини дев'ятої статті 6 ЦПК України, за якою, особи, які не брали участі у справі, а суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право отримувати в суді, який ухвалив рішення, усну або письмову інформацію про результати розгляду відповідної справи, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, одержувати копії рішень і ухвал.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу судового засідання від 31.10.2005 року, ухвали Городенківського районного суду від 31.10.2005 року у справі за заявою виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відстрочку виконання рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року (справа №2-61/02) ОСОБА_2 брала участь у розгляді даної заяви як представник ОСОБА_6, на підставі довіреності від 13.10.2005 року №3228 та давала пояснення по суті спору (том-1, а.с.138,147-149,150).

Також, суд звертає увагу на те, що питання поновлення ОСОБА_2 строку апеляційного оскарження рішення Городенківського районного суду від 23.07.2002 року (справа №2-61/02) вже було предметом розгляду апеляційним судом Івано-Франківської області, за результатами якого колегією суддів постановлено ухвалу від 16.12.2005 року, якою заяви ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційних скарг на вищевказане рішення суду відхилено, а їхні апеляційні скарги залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку на подачу апеляційних скарг без поважної причини (том-1, а.с.201).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 07.11.2007 року (відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22.02.1997 року №697-V) ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2005 року залишено без змін (том-1, а.с.280,281).

В подальшому ОСОБА_2 брала участь як представник ОСОБА_6 при розгляді Городенківським районним судом заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконкому Городенківської міської ради, ОСОБА_5, про скасування рішення Городенківського районного суду від 23.07.2002 року за нововиявленими обставинами, про що свідчать протокол судового засідання від 24.02.2006 року (том-1, а.с.250).

07.10.2014 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_9 зверталась до Городенківського районного суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого Городенківським районним судом 13.09.2002 року на підставі рішення Городенківського районного суду від 23.07.2002 року (том-2, а.с.47-48).

За результатами розгляду вищевказаної заяви Городенківським районним судом постановлено ухвалу від 20.10.2014 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено (том-2, а.с.69-70).

Лише 24.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Городенківського районного суду із заявою з проханням надати для ознайомлення матеріали справи №2-61/02, посилаючись на те, що вона не брала участі у справі, проте рішенням суду вирішено питання про її права та обовязки (том-2, а.с.185), і тільки 25.12.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Городенківського районного суду від 23.07.2002 року (том-2, а.с.189).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мушта проти України» від 18.11.2010 року.

У вказаному рішенні зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

При цьому, Суд наголошує на необхідності дослідження обставин, чи може застосування таких обмежень у конкретній справі вважатись передбачуваним з точки зору заявника.

Аналізуючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апелянту ОСОБА_2 було відомо про існування рішення Городенківського районного суду від 23.07.2002 року.

Будучи представником ОСОБА_6 у справі про відстрочку виконання рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року та маючи в подальшому представника ОСОБА_9В, заявниця могла передбачити застосування апеляційною інстанцією процесуального обмеження, встановленого національним законодавством (ЦПК України), щодо подачі апеляційної скарги на рішення суду.

Однак вона не скористалась доступними для неї процесуальними засобами (ст.6 ЦПК України) та не вжила достатньо залежних від неї заходів щодо якнайшвидшого оскарження рішення суду, яким на її думку, вирішено питання про її права та обовязки і з яким вона не згідна.

Відтак, оцінюючи наведені ОСОБА_10 причини пропуску строку апеляційного оскарження, суд не знаходить підстав для визнання їх поважними, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам, спростовуються матеріалами справи та поясненнями самої апелянтки.

Крім того, незмінними залишаються обставини, встановлені ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2005 року, яка залишена без змін після касаційного розгляду.

Згідно із ст.297 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року у справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради, повернення частини земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.297 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городенківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради, повернення частини земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 23 липня 2002 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Л.В. Василишин