АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1432/16 Справа № 186/1211/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по відсотках від простроченої суми 1 173 гривні 69 копійок та інфляційне збільшення 70 гривень 30 копійок, а всього стягнуто 1 243 гривні 99 копійок.

Компенсовано за рахунок держави ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості по відсоткам від простроченої суми, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам від простроченої суми.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

Станом на 01 березня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу №2-72 від 29.12.2009 року становить 11 736,93 грн., згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 06 листопада 2013 року, заборгованість зі сплати 10% простроченої суми позивач визначив у розмірі 1 173,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості по відсоткам від простроченої суми, суд правильно виходив з того, що ОСОБА_2 зобов'язання в повному обсязі не виконані, кошти ОСОБА_3 не повернуті, відтак відповідач несе відповідальність по сплаті процентів відповідно до умов договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем пропущено річний строк позовної давності по заявленим ним вимогам про стягнення з нього пені в розмірі 1173,69 грн. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки строки позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, треба мати на увазі, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами, щодо певного основного зобов'язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов'язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов'язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом необґрунтовано стягнуто з нього заборгованість по відсоткам від простроченої суми не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами вказаного договору позики (п. 6) у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Ухвалення судового рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання.

Оскільки зобов'язання в повному обсязі не було виконано, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, у зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст. 549 ЦК України).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також проценти, розмір яких встановлений договором за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, переоцінки наданих доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: