Справа 688/4656/15-ц
№ 2/688/106/16
Рішення

Іменем України

(заочне)

29 січня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Никитюк К.М.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказали, що на підставі свідоцтва про право на спадщину вони є власниками будинку АДРЕСА_1. В 2010 р. ОСОБА_2 тимчасово зареєструвала відповідача у будинку, до отримання ним службового житла. Проте з моменту реєстрації і по сьогоднішній день ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає у вищевказаному будинку, який належить позивачам на праві власності, просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що речей і майна ОСОБА_4 у будинку немає, витрати на його утримання останній не несе. Проти заочного рішення не заперечували.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечили проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб; громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири/будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 є власниками будинку АДРЕСА_1, по 6/8 та 1/8 відповідно. У будинку зареєстрована та проживає лише ОСОБА_2

ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_1 з 16.11.2010 року, не як член сім'ї позивачів, ніколи в будинку не проживав, мав статус тимчасового жильця.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 не є членом сім'ї позивачів та ніколи ним не був.

Підтвердженням того, що відповідач не проживає за адресою, за якою зареєстрований, є акти обстеження фактичного проживання від 25.05.2015 року та від 04.12.2015 року, згідно з якими відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак за даною адресою не проживає.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_4 ніколи не проживав в АДРЕСА_1.

Отже, з урахуванням положень ст. 391 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації, будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати в АДРЕСА_1, відсутні.

Оскільки ОСОБА_4 ніколи не був і не є членом сім'ї власників будинку, у будинку не проживає, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів щодо усунення перешкод у користуванні належним їм будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 317, 321, 383, 391 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя А.Ю. Цідик