У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Оріана» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі у відкритому акціонерному товаристві «Оріана» (далі - ВАТ «Оріана»), стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 листопада 2014 року до дня поновлення на роботі та 5 тис. грн моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем і на підставі наказу від 31 грудня 2008 року працював начальником відділу з безпеки, режиму та збереження матеріальних цінностей у ВАТ «Оріана». Згідно з наказом від 10 листопада 2014 року його звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. Зазначав, що його звільнення є незаконним, оскільки відповідачем не було запропоновано йому іншу роботу та при ознайомленні з наказом від 3 квітня 2014 року про наступне звільнення не було вказано конкретної дати звільнення. На його думку, відповідач, скорочуючи штат, порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року, оскільки завчасно не повідомив виборний орган первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або в зв'язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства. Також вказував, що відповідач звільнив його з роботи без згоди профспілкового комітету.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2015 року задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Роз'яснено ОСОБА_4, що спір за його позовом підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди ухвалюючи рішення, врахували, що позивача було звільнено з посади начальника відділу з безпеки, режиму та збереження матеріальних цінностей, яку він займав, у зв'язку з скороченням саме цієї посади, а тому положення щодо переважного права на залишення на роботі не може бути застосовано до позивача.

Відомостей про те, що у штатному розкладі відповідача є аналогічні посади суду не надано.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом установлено, що позивач не був членом профспілки, яка діє на підприємстві, а тому погодження профспілкового органу на його звільнення не потрібно. Зазначене підтверджується повідомленням голови об'єднаної організації профспілки ВАТ «Оріана» від 27 січня 2015 року.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач, приймаючи рішення про скорочення штату та чисельності працівників діяв в рамках наданих йому повноважень з дотриманням порядку, встановленому КЗпП України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта