АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянда М.І., Перепелюк Л.М.

секретаря Герман Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 у квітні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства.

Зазначала, що проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу протягом з вересня 2008 року по січень 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_6

Посилаючись на те, що батьком дитини є ОСОБА_5, зазначала, що ОСОБА_5 займався вихованням та утримував дитину.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 грудня 2014 року виключено з актового запису №21 про народження ОСОБА_6, вчиненого секретарем виконавчого комітету Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області Танасюк В.Г. 3 вересня 2009 року, відомості про батька ОСОБА_5

ОСОБА_3 просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с.Драчинці Кіцманського району Чернівецької області.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського

№22ц-171 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 48/51 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.130 СК України та дійшов висновку про недоведеність походження дитини від ОСОБА_5

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на недоведеність спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5, участі ОСОБА_5 у вихованні та утриманні дитини.

Водночас суд першої інстанції послався на те, що висновок судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35 оспорюється ОСОБА_5

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом ч.1ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

З приєднаного до матеріалів справи актового запису про народження ОСОБА_6 №21, вчиненого секретарем виконавчого комітету Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області Танасюк В.Г. 3 вересня 2009 року, вбачається, що відомості про батька дитини ОСОБА_5 записано за спільною заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання батьківства (а.с.17).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 грудня 2014 року виключено з актового запису №21 про народження ОСОБА_6, вчиненого секретарем виконавчого комітету Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області Танасюк В.Г. 3 вересня 2009 року, відомості про батька ОСОБА_5 (а.с.42-43).

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає у рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту батьківства, посилалася на висновок судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35 (а.с.7-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

З матеріалів справи вбачається, що судово-медична експертиза Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35 проведена на підставі ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду (а.с.45-46).

У висновках судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35 наведено дослідження та розрахунок ймовірності підтвердження біологічного батьківства за формулою (а.с.7-11).

Разом з тим, у висновках судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35 не надано відповіді на порушене питання щодо біологічного батьківства ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції роз»яснено представнику позивача ОСОБА_3 право призначення відповідної експертизи.

Однак, ОСОБА_3 ухилилася від доведення походження дитини від ОСОБА_5, на які посилалася.

У такому разі судом першої інстанції ухвалено судове рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.1 ст.212 та ч.3 ст.213 ЦПК України.

За таких обставин не можна погодитися з доводами ОСОБА_3 щодо достатності висновку судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 3 квітня 2015 року №35.

Самі по собі покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 разом не є достовірним підтвердженням походження дитини саме від ОСОБА_5

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч. 1ст. 307, ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді