Справа № 370/1035/15-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/411/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 33 04.02.2016
У Х В А Л А

іменем України

04 лютого 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 доОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої злочином,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 6 квітня 2013 року на автодорозі «Київ-Чоп» в с.Березівка Макарівського району Київської області сталася ДТП в результаті якої вона зазнала травм. ДТП сталася внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1 та перевозячи її в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні, рухаючись у лівій смузі в напрямку м.Житомир, не витримав безпечної дистанції, щодо невстановленого автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку у лівій смузі, та почав гальмувати перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому проїзну частину перетинав пішохід, з метою уникнення зіткнення із невстановленим автомобілем, здійснив маневр перестроювання на праву смугу руху, не переконавшись у його безпечності, та під час якого допустив зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку та зупинився у правій смузі руху перед пішохідним переходом. Причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 вимог п.п.1.5, 2.3«б», 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 9 квітня 2015 року кримінальне провадження №10000454 у відношенні відвідача ОСОБА_2 закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України у зв'язку із передачею його на поруки трудовому колективу.

Вказувала, що внаслідок ДТП вона отримала значних тілесних ушкоджень у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №42/Д від 11 липня 2013 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Їй завдана матеріальна шкода, яка складається з витрат, пов'язаних з проведенням стаціонарного та амбулаторного лікування в розмірі 10573,44 грн. Також їй завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях, перенесених під час отримання тілесних ушкоджень та в період тривалого лікування. Отримавши під час ДТП значну кількість тяжких тілесних ушкоджень, вона зазнала не тільки фізичного болю, а й значної психологічної травми. В результаті психологічного навантаження втратила спокій, моральну рівновагу, порушився нормальний ритм життя, сон, апетит, значно знизилася працездатність. При зміні погоди постійно відчуває біль в місцях ушкоджень, а як наслідок з'являється сильний головний біль. Внаслідок отриманої травми і тривалого лікування не відбулися заплановані поїздки і зустрічі, що негативно відобразилося на стосунках з оточуючими та близькими. Завдану моральну шкоду оцінила у 50000 грн.

У зв'язку із наведеним просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 10573,44 грн. моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати.

Ухвалою Макарівського районного суду до участі у справі залучено товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 жовтня 2015 року) позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки 8986,45 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення, стягнувши матеріальну шкоду із відповідача ТзДВ «СК Альфа-Гарант», а рішення в частині відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує відсутністю доказів про витрати позивачки на лікування від травми. Крім того, судом не враховано, що його цивільна відповідальність була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» і він своєчасно звернувся до страхової компанії із відповідною заявою та додав необхідні документи, а тому шкода підлягає стягненню із страховика. Крім того, в рішенні суду відсутнє обгрунтування стягуваної моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки доведеністю вини відповідача ОСОБА_2 як володільця джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди здоров'ю позивачки ОСОБА_3

При цьому суд виходив з того, що відповідати за завдану шкоду має саме відповідач ОСОБА_2

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 квітня 2013 року близько 09-ї години на автодорозі «Київ-Чоп» в с.Березівка Макарівського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачка ОСОБА_3 отримала травму.

ДТП сталася внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та перевозячи позивачку в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні, рухаючись у лівій смузі в напрямку м.Житомир, не витримав безпечної дистанції, щодо невстановленого автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку у лівій смузі, та почав гальмувати перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому проїзну частину перетинав пішохід, з метою уникнення зіткнення із невстановленим автомобілем, здійснив маневр перестроювання на праву смугу руху, не переконавшись у його безпечності, та під час якого допустив зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку та зупинився у правій смузі руху перед пішохідним переходом. Причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 вимог п.п.1.5, 2.3«б», 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України.

В результаті ДТП, позивачка ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №42/Д від 11 липня 2013 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія Альфа-Гарант» згідно полісу № АС/0865411 від 23 березня 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу із 23 березня 2013 року до 22 березня 2014 року.

У відношенні відповідача ОСОБА_2 було порушене кримінальне провадження №10000454 за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 9 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України з передачею його на поруки трудовому колективу, а кримінальне провадження закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України.

У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені Макарівської центральної районної лікарні Київської області з 6 по 11 квітня 2013 року з діагнозом: закритий перелом треті правого стегна зі зміщенням на скелетній витяжці. Готується до операційного втручання. Не транспортабельна.

З 11 квітня по 10 травня 2013 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні клінічної лікарні №7 м.Києва, де 24 квітня 2013 року виконана операція - металеостеосинтез стегна. З 10 травня 2013 року продовжувала лікування в амбулаторних умовах.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано поклав відповідальність за завдану матеріальну та моральну шкоду на відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП, задоволивши позов частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» і він своєчасно подав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а тому шкода підлягає стягненню із страховика колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

З урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок, зокрема страховиком.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-2808цс15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди, завданої ДТП, вказавши, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, колегія суддів відхиляючи даний довід відповідача звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено, що після ДТП відповідач ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку, передбаченогоп.33.1.3 ст.33 вказаного Закону (в редакції на час скоєння ДТП) та не поінформував потерпілу ОСОБА_3 про те, що його цивільна відповідальність застрахована, а також не повідомив їй назву та місцезнаходження страховика та не надав відомостей про відповідний страховий поліс.

Отже, вказана бездіяльність відповідача потягла необізнаність і як наслідок неможливість звернення потерпілої до страхової компанії у передбаний законом річний строк, що відповідно до приписів ст.37 Закону є безумовною підставою для відмови у виплати відшкодування, що у свою чергу свідчить про правильність висновків суду про стягнення завданої потерпілій майнової шкоди із винуватця ДТП.

Посиланя у скарзі на те, що в рішенні суду відсутнє обгрунтування стягнутої моральної шкоди в розмірі 20000 грн. надумані і безпідставні та спростовуються судовим рішенням, з якого вбачається, що стягуючи моральну шкоду суд виходив з того, що позивачка тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному, а пізніше у травматологічному відділеннях лікарні, мали місце операційні втручання, тривалий час знаходилася на амбулаторному лікуванні, зазнала вимуших змін у житті, що спричинило їй фізичні і моральні страждання. А тому, враховуючи засади виваженості, розумності і справедливості, суд обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Доводи скарги про відсутність доказів про витрати позивачки на лікування від отриманих травм безпідставні та спростовуються матеріалами справи, в яких містяться чеки, квитанції, товарні чеки, які в повному обсязі доводять понесені позивачкою витрати на лікування і які відповідачем не спростовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: