Справа № 322/1361/15
У Х В А Л А

28 липня 2016 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року ухваленому у справі за вищевказаним позовом, позовні вимоги Комерційного банку "ПриватБанк" задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комерційного банку "ПриватБанк" 39880 гривень 95 копійок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та 1218 гривень судових витрат.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, оскільки судову повістку не отримував, тому повідомити суду про причини неявки не міг, заборгованості перед позивачем не має, оскільки строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на кредитній картці, яка діє до червня 2017 року, кредитний договір між сторонами в письмовій формі не укладався, доказів надання ОСОБА_1 грошових коштів не надано, позивач не мав право самостійно збільшувати кредитний ліміт, як це передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки вони ОСОБА_1 не підписані, сума неустойки, про стягнення якої заявлено позовну вимогу, значно перевищує суму основного зобов'язання.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві позивач просить справу розглянути у відсутність його представника.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, їх неявка відповідно до приписів частини першої статті 231 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 232 ЦПК України встановлено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, справа була призначена до розгляду на 26 січня 2016 року (а.с. 46). Судова повістка була направлена відповідачу за правилами частини п'ятої статті 74 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якою, відповідно до довідки Новомиколаївського РС УДМС України в Запорізькій області від 06 січня 2016 року, являється вул. Колгоспна, 21/1 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області (а.с. 45).

26 січня 2016 року розгляд справи було відкладено до 09 лютого 2016 року у зв'язку з відсутністю у суда відомостей про вручення повістки відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 47-48).

09 лютого 2016 року розгляд справи було відкладено до 09 березня 2016 року у зв'язку з відсутністю у суда відомостей про вручення повістки відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 49-50).

Відповідач ОСОБА_1 отримав судову повістку 13 лютого 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 51). Проте, не зважаючи на своєчасне повідомлення, відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, і причини своєї неявки суду не повідомив.

Посилання відповідача на те, що він судову повістку не отримував спростовуються вищевказаними матеріалами цивільної справи.

Крім того проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою, на яку йому направлялися судові повістки, було підтверджено ним у заяві про перегляд заочного рішення, уточненій заяві, апеляційній скарзі та інших матеріалах справи (а.с. 58, 66-67, 69, 78, 80).

Таким чином відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність його дій при розгляді справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Крім того відповідач і при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач стверджує, що він заборгованості перед позивачем не має, оскільки строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на кредитній картці, яка діє до червня 2017 року. Проте з матеріалів цивільної справи вбачається, і це не оспорюється відповідачем, що він порушив взяті на себе зобов'язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України, яка застосовується до спірних правовідносин відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином позивач мав право вимагати повернення частини кредиту, що залишилася.

При вирішенні питання дотримання форми укладеного між сторонами договору, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому в Анкеті-заяві підписом ОСОБА_1 засвідчено згоду ОСОБА_1 про те, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 6).

Таким чином сторони уклали кредитний договір у формі договору приєднання, що передбачено частиною 1 статті 634 ЦК України, а тому сторонами дотримана письмова форма кредитного договору.

На думку відповідача позивачем не надано доказів надання йому грошових коштів. Проте кредит відповідачу надавався у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці.

При цьому факт отримання ОСОБА_1 платіжної картки підтверджується його поясненнями у заяві про перегляд заочного рішення. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, з якого вбачається коли і які суми грошових коштів знімалися відповідачем, відповідач також не оспорює.

Що стосується права позивача на самостійне збільшення кредитного ліміту, то таке право передбачене п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, які, як зазначалося вище, являються частиною укладеного між сторонами договору (а.с. 14).

Крім того суд зазначає, що відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення не вказано, яким чином збільшення позивачем кредитного ліміту порушило його права або охоронювані законом інтереси.

При вирішенні питання про перевищення суми неустойки суми основного зобов'язання, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З розрахунку заборгованості вбачається, що сума нарахованої відповідачу неустойки становить 3725 гривень 28 копійок (500+1875,28+1350), що не перевищує суму основного зобов'язання, яка становить 36155 гривень 67 копійок (14885,03+21270,64). Тому у суда відсутні підстави для зменшення суми неустойки.

Як зазначено в Узагальненні практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, проведеного Верховним Судом України, правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки без поважних причин і докази, на які він посилається, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, суд доходить висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. 231 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Б.Шиш