Провадження № 2/742/131/16
Єдиний унікальний № 742/150/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Зарічної Л.А.,

при секретарі : Геєць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа: Прилуцька міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Мотивують свої вимоги тим, що вони являються спадкоємцями першої черги за законом після своєї матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Маючи намір прийняти спадщину, позивачі звернулися з відповідною заявою в нотаріальну контору, проте не можуть реалізувати своїх прав на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно через відсутність його правової реєстрації, а тому і просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування на даний житловий будинок.

В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача - Територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради в судове засідання не з'явився, але подав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи без їх участі.

Представник третьої особи - Прилуцька міська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В той же час стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а згідно ст.1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.5) вбачається, що 02 березня 1952 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про народження (а.с.20) вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьками являються ОСОБА_4 та ОСОБА_3, актовий запис № 604.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а.с.23), вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, актовий запис № 441.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.21) вбачається, що 30 листопада 1974 року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_1 та дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.22) вбачається, що 23 квітня 1977 року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть (а.с.6) , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Прилуки Чернігівської області, актовий запис № 983.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметом права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст.179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст.190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст.317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 цього Кодексу належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. №534 Постанова була чинною на час виникнення спірних правовідносин та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України й Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до статей 328 та 329 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації і також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно.

Вирішуючи питання про законність набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, за положенням ст.376 ЦК України треба враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні ст. 376 ЦК України та ст.38 Закону України від 17 лютого 2011р. «Про регулювання містобудівної діяльності»

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5листопада 2014р. у справі №6-135цс14.

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Згідно договору №112 на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою 28 квітня 1952 року на підставі рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради депутатів трудящих від 04 квітня 1952 року №264 про відвід земельної ділянки для будівництва житлового будинку, ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2.

25 жовтня 1952 року було складено та підписано акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_1, забудовником якого є ОСОБА_3.

Оцінюючи наведені докази в сукупності суд приходить до висновку, що дійсно у позивачів є всі законні підстави для набуття права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на території Прилуцької міської ради, а тому їх вимоги з врахуванням поданих доказів підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 328, 1216-1218 ЦК, ст.ст. 213-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: