Провадження № 22-ц/779/422/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника банку - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року представник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06.09.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії в розмірі 69000 доларів США під 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань з цим договором 22.01.2009 року АТ «Державний ощадний банк України» уклав договір поруки з ОСОБА_3, яка поручилась солідарно відповідати по зобов'язаннях боржника в повному обсязі. Внаслідок несплати коштів, визначених умовами кредитного договору, станом на 10.08.2015 року виникла заборгованість 48 081,84 долари США, з них заборгованість за кредитом 45 370,10 доларів США, заборгованість за відсотками 652,97 доларів США, нарахована пеня - 933,48 доларів США, сума 3% річних - 958,29 доларів США, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.12.2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість з договором відновлювальної кредитної лінії №326 від 06.06.2007 року на загальну суму 48 081,84 долари США, еквівалентно 1 014 040,33 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 45 537,10 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 652,97 доларів США, пені у сумі 933,48 доларів США, трьох процентів річних у сумі 958,29 доларів США та по 1827 грн. судового збору з кожного відповідача.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення пені, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вказує, що неможливість сплачувати кредит згідно графіку, спричинена інфляцією та різким ростом долара США. Проте апелянт не уникав виконання зобов'язання та сплачував кредит щомісячно. В судовому засіданні він пояснив неспроможність сплачувати ту суму коштів, які передбачені графіком через важке матеріальне становище, проте суд не прийняв до уваги прохання зменшити нарахований банком розмір пені. Суд стягнув всю суму пені, не застосувавши строк спеціальної позовної давності, яка застосовується до даних правовідносин. Пеня нарахована у грудні 2007 року та з травня 2008 року по березень 2009 року, тобто з часу нарахування пройшло 6,5 років.

Тому просив рішення в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 933,48 доларів США скасувати.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежно виконував умови кредитного договору №326 від 06.06.2007 року, укладеного з ВАТ «Державний ощадний банк України», внаслідок чого утворилась заборгованість, яка стягнута судом в іноземній валюті з вказівкою на еквівалент в гривні.

В судовому засіданні 17.12.2015 року ОСОБА_2 заявив клопотання про зменшення розміру, нарахованої банком пені. Проте, суд не знайшов підстав для зменшення пені, мотивуючи тим, що загальний розмір неустойки є меншим за розмір заборгованості за кредитом, відповідачами належними та допустимими доказами не доведено, що розмір неустойки перевищує розмір збитків.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З указаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як неустойку за прострочення виконання грошового зобов'язання стягується в національній валюті.

Беручи до уваги поданий позивачем розрахунок пені (а. с. 35-36), суд наведеного вище не врахував та не звернув уваги на те, що розмір пені позивачем був визначений за період з грудня 2007 по березень 2009 року в доларах США в перерахунку за курсом НБУ станом на 10.08.2015 року, в той час коли неустойка має розраховуватися у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання в грошовій одиниці України - гривні (відповідно до діючого на такий день курсу НБУ).

Оскільки представник позивача ( банку), апеляційну скаргу визнав, та пояснив що з часу нарахування банком пені пройшло більше шести років, а на даний час вони не можуть надати розрахунки по пені згідно вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, тому не заперечують що до скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, то враховуючи вище наведене апеляційна скарга підлягає до задоволення.

В зв'язку з тим, що судом першої інстанції стягнута заборгованість по пені в розмірі 933,48 доларів США, яка розрахована банком з порушенням вимог чинного законодавства, то на думку колегії суддів, рішення в цій частині підлягає зміні з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Посилання ОСОБА_2 про незастосування судом строку позовної давності колегія відхиляє, оскільки нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки судом першої інстанції в даній справі ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, то є підстави для зміни рішення суду та зменшення стягуваної з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2015 року в частині розміру стягнутої заборгованості змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №326 від 06.06.2007 року на загальну суму 47 148,36 доларі США еквівалентно 994 312 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 45 537,10 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 652,97 доларів США, трьох процентів річних у сумі 958,29 доларів США.

Рішення в частині стягнення пені скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 933,48 доларів США пені - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

Р.Й. Матківський