Справа № 373/2115/15-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/83/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 51 12.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

12.01.2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого судді:Дмитрієвої Л.Д.

суддів :Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.

при секретарі:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,3-я особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Переяслав Хмельніцької міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До встановлення опіки над малолітньою залишено проживання дитини разом з бабою ОСОБА_5 за адресою: вул. Кооперативна, 19, м. Переяслав- Хмельницький, Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 28.07.2015 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в частині позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні вимог в частині позбавлення батьківських прав, а в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 задовольнити частково. Вважає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обовязки з виховання дитини , через напружені стосунки з позивачем.

Судова колегія заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11 листопада 2011 року по 07 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Шлюб розірвано за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2014 року (а.с.6)

22 квітня 2012 року в цьому шлюбі народилась ОСОБА_8, ще підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

Відповідно до показань сторін та свідків, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю та бабусею ОСОБА_5 в родинному будинку по вул. Кооперативна, 19 в м. Переяслав-Хмельницький, а батько дитини ОСОБА_3 повернувся до свого попереднього місця проживання в будинок своєї матері ОСОБА_9

28 жовтня 2014 року померла мати дитини - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

ОСОБА_6 народилась хворою дитиною та згідно медичного висновку № 8 від 04 лютого 2014 року є дитиною-інвалідом внаслідок таких діагнозів: церебральний спастичний геміпорез справа; вальгустична деформація стопи; затримка психо-мовного розвитку; стійкі виражені рухові порушення (а.с.17). Вказані обставини визнавались відповідачем.

Після смерті ОСОБА_7 малолітня ОСОБА_10 залишилася проживати разом з бабусею ОСОБА_5, яка продовжила доглядати та виховувати онуку. Відповідач дочку за місцем її проживання не відвідував та не допомагав позивачці у догляді, лікуванні та вихованні дитини ні матеріально, ні фізично, ні психологічно. Вказані обставини підтвердили свідки та відповідачем не спростовувались у суді першої інстанції.

Згідно виписок із історії хвороби ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, вона проходила стаціонарне лікування в Інституті Травматології та ортопедії НАМН України з 03.02.2015 по

20.02.2015 та з 31.03.2015 по 16.04.2015, де двічі було проведено оперативне втручання та рекомендовано тривалу гіпсову фіксацію, суворий ліжковий режим спеціальну протиостеопоротичну дієту та медикаменти, слідкування за кровопостачанням стоп (а.с.13- 14). Догляд за дитиною в лікарні здійснювала ОСОБА_5, що підтверджується довідкою медичної установи (а.с.15), свідками та визнавалось відповідачем.

Відповідач визнавав, що не забезпечував лікування дитини, не брав участі в догляді за хворою дитиною, у лікарню не їздив. Одночасно він заявляв, що його мати передавала продукти та кошти та він вважає, що це їх спільний вклад.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо допомоги, що походила від матері відповідача ОСОБА_9, яка доводиться другою бабою малолітньої ОСОБА_10, як такої що виконувалась нею, як її обовязку, передбаченого ст. 265 Сімейного кодексу України, і не може бути віднесена на рахунок відповідача, який як батько, має передбачені статтями 150 та 180 цього Кодексу, особистісні (власні) обовязки щодо виховання та розвитку дитини, а також обовязок утримувати дитину. Крім того, за загальним правилом в ч.1 ст. 15 Сімейного кодексу України ці обовязки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 прикладає багато зусиль для виховання, розвитку та лікування дитини і дуже потребує та хоче участі відповідача в цьому, однак допомоги від нього не отримує.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 31.07.2015, відповідач забезпечений житлом, проживає у приватному будинку разом з матірю, який має всі зручності та чотири добре мебльовані кімнати, кожна з яких оснащена всіма необхідними речами для нормального та комфортного проживання (а.с.32).

Згідно характеристики з місця проживання, відповідач веде активний спосіб життя, має багато друзів, займається спортом (а.с.33)

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 31 березня 2015 року -102- 07 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 малолітньої дочки ОСОБА_6 (а.с. 12).

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_3, яка посвідчена нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області 30.01.2015, відповідач висловив згоду щоб його малолітня дочка ОСОБА_6 постійно проживала та перебувала на повному утриманні та вихованні своєї бабусі, ОСОБА_5. Та додатково надав дозвіл ОСОБА_5 вжити у випадку крайньої потреби, заходи необхідні для здоровя дитини, а саме: проходження обстеження, проведення оперативного втручання та проведення курсу лікування в закладах охорони здоровя. В заяві

зазначено, що зміст статей 150, 151, 160, 162 Сімейного кодексу України ОСОБА_3

розяснено нотаріусом і йому зрозумілий (а.с.9).

Вищевказана заява надана відповідачем на прохання позивачки та в той час, коли у неї

виникла можливість оперативно лікувати дитину, що потребувало не лише матеріальних затрат, а й великих фізичних зусиль по догляду за нею. Ці обставини сторони визнають, як і те, що повне перекладання відповідачем на позивача свого обовязку по утриманню і вихованню та фізичному розвитку дитини, а також забезпечення її лікуванням необхідним доглядом було умовою відповідача на його згоду, щоб дочка постійно залишалась проживати з позивачем, чого остання найбільше прагнула після смерті своєї дочки та матері дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських

обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обсяг обовязків та відповідальність батьків збільшується в залежності від особливих потреб дитини, які в даному випадку є у малолітньої ОСОБА_6.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені

судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Поняття виховання слід розцінювати як розумовий, фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя.

Посилання апелянта про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав з посиланням на те, що від дитини він не відмовляється, любить її та спілкується з нею, не є фактом виконання ним своїх батьківських обовязків, оскільки в розумінні ч.3 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батька від дитини в будь-якому разі є неправозгідною, а за правилами ст. 153 цього Кодексу безперешкодне спілкування з дитиною є правом, а не обовязком батьків.

Крім того, в суді першої інстанції встановлено, що обсяг спілкування батька з дитиною є недостатнім для самої дитини, оскільки свідки показали, що їй не вистачає батька і вона навіть прадіда, ОСОБА_11 інколи називає батьком.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в необхідному для її нормального самоусвідомлення, що свідчить, як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обовязками, оскільки в суді не встановлені поважні причини та перешкоди для їх виконання.

Одночасно з позбавленням батьківських прав, до встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_6 суд, керуючись положенням ч.4 ст. 167 Сімейного кодексу України вірно вирішив питання передачі дитини позивачу, з якою вона проживає.

Згідно ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

За правилами ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначите розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено,що відсутні обставини які б вказували на неможливість відповідача утримувати свою дитину. Тому судова колегія вважає, що суд вірно дійшов висновку з урахуванням відсутності відомостей про наявність у відповідача стабільного та регулярного доходу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач у суді першої інстанції визнав цю вимогу у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України ,судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :