Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/4031/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/205/16 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_3, СФГ «Форт», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2015 року СВК «Вільнянськ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, СФГ «Форт», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.12.2005 року між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_4, правонаступником якого є відповідач ОСОБА_3, договір оренди земельної ділянки площею 11,24 га, строком на 10 років, державна реєстрація якого відбулася 22.01.2009 року. Тому вважає, що договір оренди є чинним до 22.01.2019 року.

Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди спірної земельної ділянки,який укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Форт» 01.01.2014 року.

Вважає зазначений договір недійсним, оскільки у договорі відсутня така істотна умова, як кадастровий номер земельної ділянки.

Крім того, земельна ділянка перебувала і перебуває в користуванні СВК «Вільнянськ», строк її оренди не закінчився, користування нею припинено не було,.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд визнати договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 01.01.2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Форт» недійсним з моменту укладення; скасувати його державну реєстрацію; усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до СВК «Вільнянськ», реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 13.12.2005 року між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ» було укладено договір оренди земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті він як спадкоємець зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку.

Згідно ч.1 п.40 вищезазначеного договору, перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди.

Тому,він використовуючи своє право, 01 січня 2014 року уклав новий договір оренди спірної земельної ділянки з ФГ«Форт».

Враховуючи вищевикладене просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 11,24 га розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району, укладений 13.12.2005 року між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ» та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі від 13.12.2005 року, укладений між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, СВК «Вільнянськ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги в повному обсязі; в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

13.12.2005 року ОСОБА_4 як орендодавець та СВК "Вільнянськ" як орендар уклали договір оренди землі, згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування належна ОСОБА_4 на праві власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 11,24 га кадастровий НОМЕР_1. Договір пройшов державну реєстрацію 22.01.2009 року . (а.с. 5- 10).

Строк дії договору визначено сторонами у 10 років (п.8).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.98).

ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом /а.с.99/.

ОСОБА_3 01.01.2014 року уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ФГ «Форт», який зареєстрований 27.05.2014р. (а.с.101-104).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла таких висновків.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та належного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

З оскарженого рішення вбачається, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог СВК «Вільнянськ» про визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного ОСОБА_3. з ФГ «Форт», суд першої інстанції не вказав мотивів, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, не спростував наведених позивачем фактичних та правових підстав позовних вимог.

Суд не дав оцінки позовним вимогам про визнання недійсним договору оренди землі від 01.01.2014 року , укладеного ОСОБА_3 з ФГ «Форт», з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України та норм Закону України «Про оренду землі». Судом першої інстанції належним чином не перевірена відповідність вимогам закону позовних вимог про розірвання договору оренди землі, укладеного 13.12.2005 року ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ».

Колегія суддів вважає, що підлягають застосуванню при вирішенні спору такі норми матеріального права.

Підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме, невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

За змістом норми частини 3 ст.651 ЦК України одностороння відмова від договору можлива лише у випадках, коли вона прямо передбачена законом або договором.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором ( ч.4 ст.31 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 39 договору від 13.12.2005 року . встановлена заборона розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

ОСОБА_3 вважає, що він, як спадкоємець ОСОБА_4 набув право на розірвання договору від 13.12.2005 року в силу п.40 цього договору.

З такою думкою погодитися неможливо, оскільки згідно з вимогами ст.ст.1216,1218,770 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Ст.31 Закону України "Про оренду землі" не передбачено припинення договору оренди у випадку смерті орендодавця.

Посилання ОСОБА_4 на п.40 цього договору, яким встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору не вказує, що такі зміни або розірвання можливі в односторонньому порядку.

Таким чином, висновок рішення суду першої інстанції про розірвання договору від 13.12.2005 року , який ґрунтується на п.40 договору без врахування п.39 цього ж договору та без врахування норм матеріального права, є хибним.

ОСОБА_3, не розірвавши вищезазначеного договору оренди землі від 13.12.2005 року у передбачений законом та умовами договору спосіб, 01.01.2014 року уклав договір оренди землі з ФГ «Форт».

Згідно ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Способами захисту прав власника або землекористувача на земельну ділянку є визнання прав, визнання угоди недійсною ( п. "а", п."в" ч.3 ст.152 ЗК України).

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду колегія суддів бере до уваги роз'яснення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» де сказано: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Момент вчинення оспорюваного правочину 01.01.2014 року свідчить про порушення прав позивача, який набув прав орендаря за договором від 13.12.2005 року, укладеним на 10 років.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, положення договору оренди, укладеного СВК «Вільнянськ» із ОСОБА_4 та договору оренди укладеного ОСОБА_3 з ФГ «Форт», а також на підставі ч.3 ст.215 ЦК України необхідно дійти висновку про захист права орендаря СВК «Вільнянськ» шляхом визнання недійсним договору оренди від 01.01.2014 р. укладеного між відповідачами, предметом якого є земельна ділянка, що на законних підставах перебувала в оренді позивача.

Вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі від 13.12.2005 року не підлягають задоволенню також і з таких підстав.

Статтями 1,13,24,25,31,32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст..ст.24,25 Закону.

Статті 651, 652 ЦК України передбачають, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, в зв'язку з істотною зміною обставин та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Наявність визначених законом підстав для розірвання договору оренди від 13.12.2005 року не доведена ОСОБА_3, тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У вказаній частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

В частині позовних вимог СВК «Вільнянськ» про скасування рішення про державну реєстрацію оспореного ними договору оренди доводи апеляційної скарги не мають свого підтвердження, оскільки Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області бере участь у справі в якості третьої особи, позовних вимог до якої заявлено не було.

Крім того, вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

За ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги СВК «Вільнянськ» щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки з матеріалів справи вбачається та не оспорювалося під час апеляційного розгляду справи, що СВК «Вільнянськ» не має перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою, обробляє її як орендар до теперішнього часу.

Виходячи з встановленого необхідно зробити висновок, що позовні вимоги СВК «Вільнянськ» в цій частині суперечать змісту ст. 3, ч. ст. 15 ЦПК України згідно яких особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що обставини на підтвердження позову СВК «Вільнянськ» в частині вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.01.2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Форт» доведені належним чином, а заперечення відповідачів не ґрунтуються на законі. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 13.12.2005 року задоволенню не підлягають. Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Встановлена наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у частині вимог СВК «Вільнянськ» про визнання недійсним договору оренди землі від 01.01.2014 року , укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Форт».

В силу ст.88 ЦПК України на користь СВК «Вільнянськ» з відповідачів підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 1018,12грн (а.с.1, 237), що становить по 509,06 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» - задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Форт» 01 січня 2014 року.

Стягнути на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» судові витрати з ОСОБА_3 509,06грн., Фермерського господарства «Форт» 509,06грн.

У задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2014 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 13 грудня 2005 року , скасування його державної реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: