18.01.2016 року Провадження №2/425/14/16
Справа №425/1965/15-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар: Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, починаючи від дня звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 18 січня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились.
Позивач у позовній заяві просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Позивач у позові вказувала на те, що утриманням спільної з відповідачем дитини займається вона особисто. Дитина проживає разом із нею, а у звязку з тим, що вона не може працювати оскільки займається її доглядом, і не має інших доходів окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, при цьому є інвалідом 3 групи, а позивач є працездатним і може працювати, вона має право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання дитини до досягнення нею повноліття.
Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.2-4,6,11-14).
Позивач та відповідач мають спільну дитину: сина, ОСОБА_3, який народився 05 червня 2014 року, про що 18 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області було зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження (а.с.7).
Дитина, ОСОБА_3, проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини та утримання дружини не надає (а.с. 2-4,10).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками малолітньої дитини, виник спір щодо її утримання тим з батьків, що проживає окремо від дитини, а також спір щодо утримання чоловіком своєї дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору щодо утримання дитини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Частина 1 та 2 статті 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.
І частина 6 статті 7 та частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі, сім`ї, а також щодо дитини. При цьому розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Положення статей 180 і 181 цього ж кодексу передбачають обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками.
А частина 1 статті 15 цього кодексу встановлює, що сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обовязку з утримання дитини до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обовязків між жінкою та чоловіком щодо дитини.
А тому, на підставі частини 1 статті 55 Конституції України, частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту.
Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову.
Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України).
Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 24 червня 2015 року) та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі.
Для вирішення спору щодо утримання дружини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади регулювання шлюбу та сім`ї.
Так, з огляду на положення частини першої статті 1 Сімейного кодексу України (надалі за текстом СК України), саме цей кодекс визначає особисті немайнові та майнові права і обовязки подружжя.
Згідно положень частин перших статті 75 і 77 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, у натуральній формі або грошовій за їхньою згодою.
Застосовуючи метод системного аналізу норм права, з огляду на положення глави 9 СК України, саме норма статті 84 цієї глави встановлює умови виникнення права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Так, положеннями частини другої статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
При цьому, згідно з частинами 4 і 6 цієї ж статті, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища чи розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, зважаючи на зміст вказаних норм матеріального права та те, що спільна дитина позивача і відповідача на дату розгляду справи не досягла повних трьох років і проживає разом із матір`ю, яка є дружиною відповідача, і який є працездатним і може забезпечувати себе роботою самостійно, а тому може надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що відповідач не вчиняючи дій з утримання своєї дружини у грошовій та/або натуральній формі, порушує її право на утримання до досягнення дитиною, яка проживає разом із нею, трьох років.
Тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача на утримання (аліменти), як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, підлягає судовому захисту.
Відповідно до положень частин 2 статті 77, частин перших статей 79 і 80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються, як правило, у грошовій формі (у частці від доходу і/або у твердій грошовій сумі) від дня подання позовної заяви та підлягають сплаті щомісячно.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно з дня предявлення позову до суду (тобто з 24 червня 2015 року) і до досягнення дитиною трьох років.
При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення статті 182 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць за кожною вимогою.
Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, розмір якого за подання двох вимог майнового характеру, виходячи з положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік та частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" складав 487 гривень 20 копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.
Отже, керуючись статтями 1-4,8,15,57-64,88,179,185,196,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний код: НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 червня 2015 року.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, в межах суми виплат за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний код: НОМЕР_2), аліменти на її утримання у розмірі однієї шостої частини з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) трьох років.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, в межах суми виплат за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок, в дохід держави Україна.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Д.С. Коваленко