Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2997/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 43 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.,

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування ним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та відповідачка є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Позивачу належить 27,5/100 частин вказаної квартири, а відповідачу ОСОБА_4 72,5/100 частин квартири. Спірна квартира складає з жилих кімнат площею 14,9 кв.м. та 13,8 кв.м., а також підсобних приміщень. У даній квартирі позивач не зареєстрований та не проживає. Проте користуватись належною йому власністю на власний розсуд не має можливості, оскільки відповідачка змінила замки на вхідних дверях, відмовляється надати дублікати ключів та чинить йому перешкоди у користуванні житлом. У звязку з чим, просив суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом передачі комплекту ключів та надання вільного доступу до квартири, а також встановити порядок користування даним житловим приміщенням, виділивши позивачу в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,8 кв. м., а відповідачу виділити житлову кімнату площею 14,9 кв. м., залишивши в спільному користуванні нежитлові (підсобні) приміщення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом безпідставно не було взято до уваги надані докази, які підтверджували чинення відповідачем перешкод в користуванні спірним житлом і висновки суду не відповідають обставинам справи через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинення перешкод відповідачкою в користуванні даним житлом позивачу не доведено, а тому його право як співвласника спірної квартири не порушене. Крім того, виділення позивачу в користування кімнати площею 13,8 кв.м не відповідає частці у праві власності та суттєво обмежить права відповідача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 (померлому 18.02.2006р.), який за життя доводився батьком позивачу та чоловіком відповідачці, на праві власності належала частина квартира АДРЕСА_2. Сторони у справі прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом.

Свідоцтва про право власності на частину квартири від 17.09.2009 р., видані на імя ОСОБА_4 оспорювались в судовому порядку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.07.2011 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.10.2011 р., визнано частково недійсними видані 17.09.2009 р. державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, що складається з квартири АДРЕСА_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частини зазначеної квартири. В рішенні зазначено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 55/100 часток вказаної вище квартири. Таким чином частка кожної із сторін у спадковому майні становить 27,5/100.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.12.2013р., яке набрало законної сили за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на 27,5/100 часток спадкової квартири, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20560906 від 16.04.2014р.

Зі змісту рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири встановлено, що ОСОБА_4 також належить 45/100 частин квартири, з яких 20/100 частин належить їй на праві приватної власності, а 25/100 частин її частка у спільному майні подружжя (а.с.58-61).

Відповідно до технічного паспорту квартира складається з двох кімнат площею 14,9 кв. м та 13,8 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, житловою 28,7 кв.м (а.с.6-8).

Судом першої інстанції також встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають: відповідач ОСОБА_4 та її помічник - брат ОСОБА_6, оскільки відповідач за станом свого здоровя потребує постійного стороннього догляду та допомоги у здійсненні її прав та виконанні обовязків (а.с.20). Позивач не користується спірною квартирою, зареєстрований та проживає в м. Одесі.

Позивач вказував, що на вхідних дверях квартири змінено замки, а у нього відсутні ключі від дверей, тому з боку відповідачки є перешкоджання у користуванні його часткою квартири.

За загальними правилами власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майно.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивач в спірній квартирі не проживав, належних та допустимих доказів про звернення до позивача з проханням надати ключі від квартири суду не надав, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність доказів щодо чинення перешкод йому відповідачем у користуванні даною квартирою.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надання в користування позивачу кімнати розміром 13,8 кв.м погіршить право відповідачки, оскільки такий порядок не відповідає вимогам законодавства та матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, тоді як позивач отримає у користування майже на 6 кв.м жилої площі більше від жилої площі в квартирі, яка відповідає частці відповідачки, що призведе до порушення її прав як співвласника щодо володіння та користування квартирою. За таких обставин вимоги позивача порушують право відповідача.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та обєктивному зясуванні обставин справи, прав і обовязків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, зясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, стороною позивача не надавались, що спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :