Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/944/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 47 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила усунути перешкоди в користуванні виділеною їй земельною ділянкою розміром 667 м2 шляхом заборони суміжному землекористувачу - ОСОБА_2: вчиняти дії по переміщенню забору в бік земельної ділянки позивача; виорювати та засаджувати зазначену земельну ділянку; викидати гілля, зілля та сміття на вказану земельну ділянку; підкопувати стовпчики забору та допоміжних споруд, що може спричинити їх руйнуванню; знесення забору по всій довжині земельної ділянки.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що по всім зазначеним в позовній заяві фактам позивач зверталась до правоохоронних органів.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_2 разом із третьою особою - ОСОБА_3, у сусідньому будинку НОМЕР_1, тобто вони є суміжними землекористувачами (а.с.7,8).

Відповідно до ст.ст.4,60 ЦПК України судом здійснюється захист порушеного права. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Конституція України (ст.41), ст.ст.317,319,391 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невід'ємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). Землекористувачі зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства (ст. 96 ЗК України).

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Судом встановлено, що між сторонами тривалий час існують спірні правовідносини, в тому числі з приводу користування належними їм земельними ділянками.

Матеріалами справи доведено, що позивачка не надала належних і допустимих доказів того, яким чином відповідачка перешкоджає користуватися належною їй земельною ділянкою, в чому полягає це порушення. Відповідних висновків компетентних служб також не надала, клопотань з приводу призначення експертизи або залучення до участі у справі спеціаліста, не заявляла. Її позовні вимоги стосуються можливих дій у майбутньому.

Надані позивачкою докази відносно її звернень до правоохоронних органів і владних установ підтверджують лише факт існування між сторонами неприязних стосунків. У цих документах не встановлено фактів порушення відповідачкою земельних прав позивачки.

За таких обставин, коли ОСОБА_1 не довела, що відповідачка своїми неправомірними діями перешкоджає користуватись належною їй земельною ділянкою, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання можливого порушення відповідачкою прав у майбутньому.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: