Справа № 462/4289/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/374/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 5 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, покликається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона надавала ОСОБА_7 постійний належний догляд, несла витрати за весь період його лікування, а також витрати по утриманню житла, в тому числі комунальних платежів, а останній в свою чергу склав на неї заповіт. Крім неї, заяву про прийняття спадщини подала й відповідач ОСОБА_8, яка є дочкою ОСОБА_7 і яка тривалий час перебувала в іншій країні, а тому вважає, що право на прийняття спадщини у неї немає. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 жовтня 2015 року та ухвалити нове, яким її позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4 на її заперечення, третьої особи ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту вище зазначених норм, саме сторона позивача повинна довести факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, а суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити зазначені факти.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва № 11541-3 від 11 квітня 1997 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів згідно з рішенням ради від 11 квітня 1997 року за №242, зазначена квартира з загальною площею 48,00 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5.(а.с.10)

Згідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер 2 липня 2014 року у віці 78 років, про що 02 липня 2014 року складено актовий запис №534 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління.(а.с.9)

Згідно заповіту ОСОБА_7 від 19 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 у реєстрі за №592, на випадок смерті заповів належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_2.(а.с.31)

Як вбачається з заяви про прийняття спадщини від 1 серпня 2014 року в Другу львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 звернулась позивачка ОСОБА_2.(а.с.30)

Крім того, із такою ж заявою 22 серпня 2014 року в Другу львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_7 звернулась відповідачка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.35)

29 серпня 2014 року з заявою про прийняття спадщини на обов'язкову частку у спадщині в Другу львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 звернувся син померлого, третя особа по справі ОСОБА_5.(а.с.37)

В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Також у згаданому узагальненні Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи: лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. При цьому та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що правило частини 5 статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобовязані утримувати спадкодавця.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який такої потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльність особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Ухилення характеризується умисною формою вини.

Виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України на підставі наданих сторонами доказів не установив як факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, так і факту перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу чи каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі відповідача.

Суд мотивував свої висновки. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_12