Справа № 315/983/15-ц
Номер провадження № 2/315/17/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі головуючого: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: КУ «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія», про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він має вищу медичну освіту по спеціальності лікарська справа і працює дитячим лікарем офтальмологом в Гуляйпільській ЦРЛ. Відповідачі по справі є його близькими родичами. Позивач та відповідачі мешкають в одному спільному дворі в м. Гуляйполе Запорізької області, по вул. 9 Січня,13. Будинки мають спільне подвір'я та спільний заїзд, на протязі останніх чотирьох років між сторонами склалися тривалі неприязні стосунки. Відповідачі систематично розповсюджують відносно нього в письмовій та усній формі серед мешканців міста, в правоохоронних органах і інших державних установах, в тому числі в судових засіданнях, недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, 25 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Комунальної установи «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» із зверненням про його (позивача) неадекватність, обгрунтовуючи це тим, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, що свідчить про його тяжкий психічний розлад. З аналогічним звернення відповідачка ОСОБА_3 зверталась до прокуратури Гуляйпільського району Запорізької області. За результатами проведених перевірок обставини, викладені в заявах відповідачів, жодного разу не були підтверджені. Крім того, 22.05.2015року, при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 в Гуляйпільскому районному суді, остання, в присутності судді, секретаря с/з та всіх учасників стверджувала, що він (позивач) неадекватна людина. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів, що полягають у розповсюдженні недостовірної інформації про начебто його неадекватний психічний стан, були принижені його честь та гідність, порушені особисті немайнові права, просив суд визнати поширені відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відомості про нього ОСОБА_1 такими, що принижують його честь та гідність, стягнути з відповідачів на свою користь по 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав, з підстав, викладених в позові, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні та в письмовому запереченні позовні вимоги позивача не визнавали, пояснили, що саме протиправна поведінка позивача слугувала підставою для їх звернення з позовом до суду про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. Крім того, вони вимушені регулярно звертатись до Гуляйпільського РВ ГУМВС з питань реагування на протиправні дії позивача стосовно їх сімї. І саме тому звертались до прокуратури Гуляйпільського району Запорізької області та до КУ «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» Запорізької обласної ради з питань надання йому медичної допомоги, як фізичній особі та їх родичу, при цьому ні в одному зверненні фони не торкалися його ділової репутації і його лікарської практики. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи. Крім того, припущення про психічний стан позивача, є їх субєктивною думкою і є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, оскільки, якщо б вони були впевнені на 100% у розладі його психічного стану, вони не просили б компетентні органи визначити його. Вважають, що позивачем не надано доказів того, що він морально чи фізично страждав, тривалості цього страждання, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу та ділової репутації, взагалі не надано будь-яких доказів, що йому якимось чином було заподіяно втрат немайнового характеру, тому прохали в позові відмовити.

Третя особа КУ «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

За змістом ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Україною в 1997 році, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

Відповідно до ст.ст.277, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації , має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною.

Відповідно до ст.200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 275, 280 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як роз'яснено у п. п.18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) .

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму №4 від 31 березня 1995 року).

Судом встановлено, що між сторонами по справі, які являються близькими родичами і мешкають в одному дворі, склалися неприязні стосунки, тривалий час виникають конфлікти і сварки, з приводу яких як позивач, так і відповідачі неодноразово зверталися до правоохоронних і судових органів (а.с. 15-18, 35, 57-67, 69-73, 80, 106-109, 128-136).

За результатами перевірки вказаних звернень надавалися відповіді у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 звертався до головного лікаря Комунальної установи «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» із заявою щодо надання медичної допомоги брату ОСОБА_1. З аналогічним звернення відповідачка ОСОБА_3 зверталась до прокуратури Гуляйпільського району Запорізької області.

За результатами перевірки вказаних звернень надавалися відповіді, із яких вбачається, що підстави щодо обгрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу відсутні (а.с.13,14).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позовна заява про захист честі і гідності внаслідок розповсюдження про особу недостовірної інформації має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Відповідно до п.15. Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За змістом п.16 Постанови, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав, і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Таким чином в ході судового розгляду було встановлено, що дійсно з боку відповідачів мало місце неодноразове звернення до компетентних органів із заявами про надання медичної допомоги позивачу ОСОБА_1, а також про перевірку припущень про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу.

Однак, у судовому засіданні не встановлено, що відповідачі у зверненні навели завідомо неправдиві відомості відносно позивача, оскільки як вбачається із досліджених у судовому засіданні заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3 до вищенаведених органів, відповідачі лише вказують на свої особисті спостереження, як сусідів та близьких родичів позивача, зазначаючи, що такі спостереження викликають у них сумніви щодо його психічного стану здоровя. При цьому, у досліджених в судовому засіданні заявах відсутня пряма вказівка на якісь неправдиві відомості, які б порочили, чи принижували честь та гідність позивача, а лише висловлені сумніви, які на думку відповідачів підлягають перевірці.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_2, ОСОБА_3 до компетентних органів з приводу дій ОСОБА_1 є реалізацією передбаченого ст.40 Конституції України права на звернення, а тому не являється розповсюдженням недостовірної інформації в розумінні ст.ст.200, 277 ч.1 ЦК України, оскільки критична оцінка певних фактів, думки, судження, припущення та ідеї не являються, розповсюдженням негативної інформації, і не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 3, 10-11, 15, 57-60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 200-201, 275-277, 280, 297 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: КУ «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія», про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

З повним текстом рішення учасники процесу можуть ознайомитися 08 лютого 2016року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4