У х в а л а

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та скасування свідоцтва про право власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати недійсними протокол від 29 березня 2013 року № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить ОСОБА_3, та акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29 квітня 2013 року;

- скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31 травня 2013 року, видане ОСОБА_4;

- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис про виникнення у ОСОБА_4 права власності на вказану вище квартиру, внесений за індексовим номером 4233869.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у процесі виконавчого провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2010 року про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») 89 4617 грн 05 коп. заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат в розмірі 1 820 грн, філією 03 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), яка діє від імені та в інтересах ПП «Нива-В.Ш.», на виконання договору № 0313039 «Про надання послуг по реалізації і проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, яке є предметом іпотеки», укладеного з Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Перший ВДВС Луцького МУЮ), було проведено реалізацію вказаної вище квартири.

ОСОБА_3 зазначила, що згідно з протоколом № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 29 березня 2013 року покупцем став ОСОБА_4, а 29 квітня 2013 року видано акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), на підставі якого 31 травня 2015 року приватним нотаріусом Онищук І.П. видано ОСОБА_4 свідоцтво на право власності на спірну квартиру.

Посилаючись на те, що підготовка державною виконавчою службою прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та їх безпосереднього проведення спеціалізованою організацією відбулись із порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), Інструкції про проведення виконавчих дій, в результаті чого були порушені її права, свободи та інтереси, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним протокол № 0313039/3 від 29 березня 2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить ОСОБА_3

Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29 квітня 2013 року.

Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 від 31 травня 2013 року, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОніщукІ.П., згідно номеру в реєстрі 1093.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис про виникнення у ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_2, внесений за індексовим номером 4233869.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що у виконавчому провадженні відсутній витяг з протоколу засідання конкурсної комісії щодо визначення спеціалізованої організації, яка буде здійснювати реалізацію арештованого майна, а також державним виконавцем неправильно зазначена вартість арештованого майна в заявці на його реалізацію та при проведенні прилюдних торгів філією 03 ПП «Нива-В.Ш.» не дотримано вимог п. 3.11 Тимчасового положення щодо повідомлення боржника про час, місце проведення прилюдних торгів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не доведено, що при проведенні прилюдних торгів з реалізації арештованого майна відповідачами не було дотримано порядку їх проведення, при цьому врахував, що повідомлення про їх проведення направлялося на адресу позивача, зазначену у виконавчому листі; щодо дій державного виконавця при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, суд дійшов висновку, що вони не стосуються правил проведення прилюдних торгів та є такими, що мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 894 617 грн 05 коп. заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 січня 2008 року (а. с. 12).

Постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О. від 17 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду, а 09 листопада 2012 року складено акт опису й арешту майна серії 5/1632 № 34837395 належної позивачці квартири АДРЕСА_3 та передано її на зберігання представнику ПП «Нива-В.Ш.» Каширцю С.Г. (а. с. 13, 14, 15).

Згідно зі звітом про оцінку вказаної квартири від 25 січня 2013 року початкова вартість продажу становила 201 833 грн (а. с. 18, 19).

Відповідно до протоколу № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29 березня 2013 року та акта про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29 квітня 2013 рокуфілією 03 ПП «Нива В.Ш.» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що повідомлення про проведення прилюдних торгів направлялося на адресу позивачки, зазначену у виконавчому листі; при цьому вважав, що торги відбулися в порядку реалізації арештованого майна на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються.

При цьому апеляційний суд не врахував та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи копії вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2010 року, яким визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та копії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом № 0 від 04 січня 2008 року, з яких вбачається, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 січня 2008 року, договору іпотеки від 04 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримала у АКІБ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 100 000,00 доларів США та передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 56-57, 62-63).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки у процесі примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, за змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про проведення прилюдних торгів направлялося ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 в той час як остання з 08 червня 2010 року по 17 липня 2014 року відбувала покарання у виправній колонії № 54, яка знаходиться по пров. Вишневому, 16 у м. Харкові.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, та безпідставно не застосував положення Закону України «Про іпотеку» і дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, зокрема не врахував вимоги ст. 48 Закону України «Про іпотеку» щодо строків оскарження результатів прилюдних торгів; крім того, всупереч статті 16 ЦК України не встановив, які права та інтереси позивача порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна, та не врахував, що зазначені обставини в сукупності вплинули на результат прилюдних торгів і зміст самого правочину, оскільки майно було реалізоване без належного повідомлення про це боржника, наслідком чого було позбавлення ОСОБА_3 права на оскарження стартової ціни реалізації майна.

Ураховуючи те, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана