АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1158/16 Справа № 199/5104/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1986 року її чоловік ОСОБА_4 придбав 37/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року узаконено за ОСОБА_4 веранду «а» - добудовану до будинку по АДРЕСА_1 і сарай «0-1», затверджено акт часток, згідно з яким у користуванні ОСОБА_4 знаходиться 39/100 частин домоволодіння, у інших співвласників - 61/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина на нерухоме майно, що складається, зокрема, з належної померлому частини домоволодіння АДРЕСА_1. З приводу оформлення своїх спадкових прав вона, позивачка, звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки за свого життя ОСОБА_4 не перереєстрував належну йому частку в домоволодінні з 37/100 частин на 39/100 частин, згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила визнати за нею право власності на 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складаються з: житлового будинку літ.«А-1» загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., а саме: кухня 1-1 площею 13,5 кв.м., коридор 1-2 площею 7,8 кв.м., житлова кімната 1-3 площею 13,9 кв.м., кладова 1-4 площею 4,0 кв.м.; а також сараїв літ.«В, З, О», вбиральня літ.«Д», літнього душу літ. «П», споруд № 1,3,4,5,ІІ.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, в зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Так, відповідачі судові повістки про слухання справи 20.01.2016 року отримали завчасно, ОСОБА_3 - 23.12.2015 року, Дніпропетровська міська рада - 24.12.2015 року, що стверджується відповідними рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи. Відповідачі в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились, представник Дніпропетровської міської ради про причини неявки суд не повідомив, ОСОБА_3 надала заяву про розгляд даної справи без її присутності у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1986 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останньому на праві власності належало 37/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 6 - 7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року за ОСОБА_4 узаконено веранду «а» - добудовану до будинку по АДРЕСА_1 і сарай «О-1» та затверджено акт часток, згідно з яким частку ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_1 було змінено та вона склала 39/100, до якої увійшли житловий будинок з верандою, три сараї, вбиральня, душ і п»ять споруд (а.с. 12).

Вказане рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року ОСОБА_4 в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно зареєстроване не було. Викладені факти стверджуються також листом КП «ДМБТІ» від 23.06.2016 року за №7051 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2014 року, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 8).

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 1984 року по час смерті вищевказаного спадкодавця перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копіями відповідного свідоцтва та паспорта позивачки (а.с. 9, 19 - 20).

Протягом шести місяців з часу смерті спадкодавця - 11.02.2015 року позивачка звернулась до Четверної дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 21.08.2015 року позивачці видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га у селі Сушка Канівського району Черкаської області. Постановою державного нотаріусу Четверної дніпропетровської державної нотаріальної контори від 04.07.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на частину житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки за свого життя ОСОБА_4 не перереєстрував належну йому частку у вказаному домоволодіння з 37/100 частин на 39/100 частин, згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року. Викладене стверджується копією відповідної спадкової справи на а.с. 61 - 147.

З копії вищевказаної спадкової справи також вбачається, що будь-які інші особи, окрім позивачки, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертались. Інформація про складання спадкодавцем ОСОБА_4 заповіту - відсутня. Згідно довідки квартального комітету №15 за лютий 2015 року, на час смерті ОСОБА_4 він був зареєстрований таким, що проживає по АДРЕСА_1; разом з ним у якості проживаючої була зареєстрована позивачка (а.с. 77).

Колегія звертає увагу, що на час ухвалення рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року, яким визначено частку ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_1 у розмірі 39/100, - державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності діючим Цивільним кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державні реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Однак, постановою державного нотаріусу Четверної дніпропетровської державної нотаріальної контори від 04.07.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом та єдина прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 у відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України, - колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову і визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно.

Колегія приймає до уваги покази позивачки, яка зазначила, що, крім неї, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є також дочка померлого - відповідачка ОСОБА_3; інші спадкоємці першої черги - відсутні.

19.01.2016 року відповідачкою ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції надано письмову заяву про визнання апеляційної скарги; зазначена заява долучена до матеріалів справи.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, застосував Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 4 ст. 334 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, право власності на 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складаються з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м. (який складається з кухні 1-1 площею 13,5 кв.м., коридору 1-2 площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 13,9 кв.м., кладової 1-4 площею 4,0 кв.м.), а також сараїв літ. «В, З, О», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «П», споруд № 1, 3 ,4, 5, ІІ.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді