УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Мукачево Справа №303/446/16-ц

2/303/558/16

Номер рядка с.з. - 19

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про розірвання договору та вилучення транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на рухоме майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2011 року випуску, номер кузова ХW8ZZZ61ZCG010861, реєстраційний номер НОМЕР_1 та належить на праві приватної власності позивачу.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що вимога за предметом позову позивача містить також вилучення вказаного автомобілю від відповідача та передання його власникові (позивачу), тому з метою забезпечення виконання рішення суду в майбутньому, просить забезпечити позов вищевказаним шляхом.

При вирішенні вищезазначеної про забезпечення позову суд, передусім виходить з того, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами частини другої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Поряд з цим, у пункті третьому та четвертому постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, Пленум Верховного Суду України розяснив, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту заяви позивача та наявних у матеріалах справи документів, свідчить про відсутність у них фактичних даних, які б безпосередньо свідчили про необхідність застосування судом заходів для забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання відповідачем своїх зобовязань по виконанню попереднього договору від 17.02.2014 року. Крім того Автомобіль, що належить позивачу знаходиться в заставі, згідно з договору застави рухомого майна від 01.03.2012 року, який на даний час не скасований.

Не містить заява також і відомостей про наявне у відповідача рухоме майно, на яке можна накласти арешт.

Суд звертає увагу позивача, що при накладанні арешту на рухоме майно слід обмежувати підданого арешту автомобілю розміром суми позову та можливих судових витрат.

Суд, за відсутності таких фактичних даних, які повинні зазначатися в заяві з урахуванням положень п. 3 частини другої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений можливості обєктивно вирішити вимоги за заявою.

Виходячи з матеріалів заяви про забезпечення позову та з урахуванням вищевказаних законодавчих положень, слід також констатувати, що факт свідомого ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, залишився доказово непідтвердженим.

Вищезазначене є підставою для повернення заяви заявнику на підставі частини восьмої ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про розірвання договору та вилучення транспортного засобу - повернути заявнику

2. Копію ухвали направити заявнику.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Кость