РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Содель А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору та зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк про захист порушеного права споживача фінансових послуг на визнання договорів надання споживчого кредиту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира 12.10.2015 р. звернулося Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» (далі ПАТ «Креді АгрікольБанк») яке є правоприємником Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

07.12.2015 р. до Богунського районного суду м. Житомира надійшов зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Креді АгрікольБанк про захист порушеного права споживача фінансових послуг на визнання договорів надання споживчого кредиту недійсним.

Зі змісту позову ПАТ «Креді АгрікольБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору свідчить, що 14 линия 2006 р. між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_5» та відповідачем, ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1291 згідно якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 28 240,00 дол. США на проведення оплати за нерухоме майно зі сплатою 10% річних на умовах визначених договором, строком до 14.07.2021 р. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_5» з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено договір поруки б/н від 14 линия 2006 р. Згідно п. 2.1. Договору поруки сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель - ОСОБА_3 та позичальник - ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність перед банком за кредитним договором.

Станом на 01.10.2015 р. загальна заборгованість по кредитному договору № 1291 складає 17 068,90 дол. США (заборгованість по кредиту та відсоткам) та 7 429,40 грн. (заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту і відсотків). З урахуванням викладеного позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 1291 складає 17 068,90 дол. США (заборгованість по кредиту та відсоткам) та 7 429,40 грн. (заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту і відсотків).

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог обґрунтовуючи їх викладеними у позові фактами.

Зі змісту зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Креді АгрікольБанк про захист порушеного права споживача фінансових послуг на визнання договорів надання споживчого кредиту недійсним свідчить, що при підписанні кредитного договору № 1291 були допущені численні порушення норм чинного законодавства та прав позивальника, у кредитному договорі та додатках не вказано про процентну ставку. У кредитному договорі та договорах про внесення змін і доповнень не указано інфляційне застереження та інше.

У судовому засіданні відповідачі, представник відповідачів наполягали на задоволені викладених ними у зустрічному позові фактів.

Вислухавши позицію представника позивача, відповідачів, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Креді АгрікольБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволенню не підлягають а зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Креді АгрікольБанк про захист порушеного права споживача фінансових послуг на визнання договорів надання споживчого кредиту недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_2, 22.05.1976 р. н., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 45-48).

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_3, 14.06.1978 р. н. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 50-52).

Зі змісту відомості про порядок нарахування і погашення відсотків по кредиту, наданому ОСОБА_2, кредитний договір № 1291 р. від 14.07.2006 р., розрахунок на 01.10.2015 р. Нараховано відсотків по кредиту на суму 19 706,14 дол. США погашено відсотків 18.480,74 дол. США, підлягає сплаті 1 225,40 дол. США. (а. с. 154-156).

Згідно відомості про рух коштів по погашенню та простроченої заборгованості по кредиту, наданому ОСОБА_2, кредитний договір № 1291 р. від 14.07.2006 р., розрахунок на 01.10.2015 р. Надано кредит у розмірі 28 240,00 дол. США, сплачено кредиту 12 396,50 дол. США, підлягає сплаті 15 843,50 дол. США. (а. с. 157-159).

Крім того судом встановлено, що за умовами договору Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_5» зобов'язався надати позивачальнику - ОСОБА_2 кредит у сумі 28 240 дол. США на проведения оплати за нерухоме майно, а ОСОБА_2 - повернути кредит та сплатити відсотки за користування у poзмірі 10% річних.

Суд вважає, що підписання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельних порушень норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживачів кредитної послуги з боку банку виходячи з наступного.

Згідно п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_5 зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місце знаходження банку; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значені та грощовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотapiyca, страховика, оціюнювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію.

В порушення вище вказаних вимог банк, перед підписанням договору не повідомив відповідачів з yciма умовами договору.

Так, у кредитному договорі та, додатках до договорів не вказано про процентну ставку, а саме: у п. 1.1 Кредитного договору вказано строк погашения кредиту, сума погашения кредиту та залишок заборгованості за кредитом i не вказано проценти, які відповідачі повинні слатити банку. Тобто точний розмір відсотків, під які отримувався кредит в договорах не зазначений.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як icтотні або є необхідними для договорів даного виду; yci iншi умови, щодо яких за заявою хоча б однієї iз сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, яю мають істотне значения (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За правилами ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний борг виникає з цивільно - правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених цим Законом вимог. Основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладання договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити: опис ycix грошових зборів i витрат, пов'язаних з установлениям іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; положения про інфляційне застереження; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; iншi умови за рішенням кредитодавця. Умови договору про іпотечний борг та іпотечного договору розробляє кредитодавець.

Судом встановлено, що в порушення вище указаних норм у кредитному договорі та договорах про внесения змін i доповнень не указано інфляційне застереження, яке законодавцем визначено, як cпociб встановлення та узгодження з іпотекодавцем домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості є такою, що перш за все направлена на необхідність дотримання рівноправ'я сторін (учасників договору), дотримання справедливого балансу договірних правовідносин та на збереження реальної вартості предмету іпотеки. В супротивному випадку, відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттево порушує баланс договірних правовідносин між банком та позичальником, значного погіршує становище відповідачів, так як з часу отримання відповідачами кредиту курс долара піднявся в пять разів.

Крім того, у Постанові Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішені cпopiв, що виникають із кредитних правовідносин» iз змінами, внесеними згідно з Постановою ВСС України з розгляду цивільних i кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р. при вирішені таких cпopiв суди мають виходити з положень статей 41,42,99 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод (РИМ, 04.XI.1950), а також враховувати, що кредитні відносини врегульовано, зокрема, главами 52, 53, 71 ЦК України Законами України «Про банки i банківську діяльність», «Про заставу», «Про іпотеку», «Про захист прав споживачів», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнани недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Законодавець вважає, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їx укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів iз споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положения цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положения, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори iз споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положения договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положения може бути змінено або визнано недійсним. Положения, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно iз ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Kpiм того, судом встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства 01.04.2009 р між відповідачем та банком був укладений договір про внесения змін та доповнень № 3 до Кредитного договору № 1291.

З аналізу матеріалів договору про надання споживчого кредиту № 1291 від 14.07.2006 р. та договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 14.07.2006 р. та 21.08.2007 р. та від 01.04.2009 р. в їx змісті є відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умови надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позивальника; не встановлено, не розкрито та є відсутнім обов'язкові умови щодо основних економічних i правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їx у письмовій формі іще до укладення такого договору; не встановлено інфляційне застереження та відсутні належні дані i відомості, відносно досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження и реальної вартості.

З урахуванням викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України суд дійшов висновку, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були введені в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки у звязку з чим суд керуючись принципами законності та справедливості вважає за необхідне визнати недійсним кредитний договір № 1291 та договір іпотеки від 14.07.2006 р. укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк» та ОСОБА_2.

На підставі ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Визнати недійсним кредитний договір № 1291 та договір іпотеки від 14.07.2006 р. укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк» та ОСОБА_2.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомир протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка