Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальності фірми «Т.М.М.» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальності фірми «Т.М.М.» (далі - ТОВ «Т.М.М.») про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01 червня 2007 року по 30 жовтня 2009 року він працював на посаді арматурника ТОВ фірми «Т.М.М.». 17 січня 2008 року внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав виробничу травму. За результатами огляду МСЕК від 11 квітня 2008 року йому встановлено втрату 15 % професійної працездатності.

Оскільки він знаходився тривалий час на лікуванні, стан його здоров'я не покращився, вважає, що йому завдано моральну шкоду в розмірі 120 000 грн, яку він і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, у позові ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами під час розгляду справи встановлено, що з 01 червня 2007 року по 30 жовтня 2009 року ОСОБА_3 працював на посаді арматурника ТОВ фірми «Т.М.М.».

17 січня 2008 року о 12 год. 30 хв. в ТОВ фірмі «Т.М.М.» стався нещасний випадок на виробництві з арматурником ОСОБА_3, про складено акт форми Н-1 від 20 січня 2008 року № 1/08.

Випискою з акта огляду МСЕК від 11 квітня 2008 року встановлено, що ОСОБА_3 у зв'язку із травмою на виробництві втратив 15 % професійної працездатності.

Відповідно до п. 7 вказаного акта причиною нещасного випадку є невиконання вимог посадової інструкції з охорони праці - виконання роботи на круглопиляльному верстаті без завдання безпосереднього керівника робіт.

Згідно з п. 10 зазначеного акта особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, є арматурник ТОВ «Т.М.М.» ОСОБА_3 та виконроб товариства ОСОБА_4

Доказів того, що вказаний акт на даний час скасований або до нього внесені зміни під час розгляду справи, не надано.

Згідно із ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив фактичних обставин справи та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не звернув уваги на те, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, є позивач ОСОБА_3 та виконроб ОСОБА_4, не з'ясував, чи є підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди відповідачем за наявності вини виконроба ОСОБА_4 та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального закону.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

Т.О.Писана