АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №613/394/16-ц Головуючий суддя І інстанції Кузіна Н. П.
Провадження № 22-ц/790/4831/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька та оформлення документів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до з позовом, у якому просила: надати дозвіл на оформлення, видачу документів для виїзду за кордон малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька ОСОБА_6; дозволити тимчасовий виїзд за кордон України малолітній дитині ОСОБА_5, без згоди та супроводу батька ОСОБА_6 до Російської Федерації у період з 01.06.2016 року до 01.09.2016 року; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року по 09.02.2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживає разом з донькою окремо від відповідача. ОСОБА_6 участі у вихованні доньки не бере, розвитком дитини не цікавиться. Відповідач не працює, сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 400 грн. на місяць, що є недостатнім для повноцінного забезпечення дитини. ОСОБА_3 має намір та можливість на період літніх канікул 2016 року забезпечити доньці відпочинок в Російській Федерації за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоровя, фізичного та духовного розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обовязків.

Добровільно надати дозвіл відповідач відмовляється.

Відповідач ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що зі слів позивачки йому відомо, що остання має намір виїхати за кордон до Російської Федерації на постійне місце проживання. У звязку з чим він відмовляється надати їхній малолітній доньці ОСОБА_5 дозвіл на перетинання державного кордону, оскільки вважає, що остання до України не повернеться, чим він буде позбавлений можливості приймати участь у піклуванні та вихованні доньки.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Богодухівської РДА Харківської області в судове засідання не зявилася. Надала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. При винесенні рішення покладались на думку суду.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права при розгляді справи; на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст..ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року по 09.02.2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживає разом з донькою окремо від відповідача.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів того, що вона має намір здійснити виїзд саме до Російської Федерації.

Позивачка зазначала, що вона має намір перебувати у свого знайомого за адресою: м.Дзержинськ Московської області, вул. Угретська, бу.32, кв.1397.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надана копія бланку прибуття іноземного громадянина, з якого вбачається, що приймаючою стороною є ОСОБА_7, хоча позивачка посилалась на те, що вона бажає тимчасово виїхати до місця проживання ОСОБА_8

ОСОБА_3 не надала пояснення, до кого вона вивозить дитину та мету поїздки.

Відповідач у суді апеляційної інстанції наполягав на тому, що позивачка бажає вивезти дочку до Російської Федерації назавжди, чим порушить його права як батька дитини.

Вказані твердження сторони нічим не спростовані.

Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК У країни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: