Справа № 414/868/15-ц
Провадження № 22ц/782/846/15
26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Заіки В.В., Романченка В.О.
за участю секретаря Козубської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2015 року
у цивільній справі за позовом Прокурора Кремінського району Луганської області до Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними рішень та договору встановлення земельного сервітуту,
В С Т А Н О В И Л А :
В травні 2015 року прокурор Кремінського району Луганської області /далі-позивач/ в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням 34-ї сесії Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області 6 скликання №34/4 від 06 вересня 2013 року фізичній особі ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для заключення договору на обмежене платне користування /сервітуту/ тимчасової споруди в сел. Красноріченське, вул. Фрунзе в районі музичної школи, примірною площею 0,0028 га.
На підставі вищевказаних рішень між Красноріченською селищною радою та громадянкою ОСОБА_1 14.02.2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н строком 10 років.
Оскаржуваним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2016 року, позовні вимоги прокурора Кремінського району Луганської області задоволені.
Згідно ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.
Під час розгляду справи встановлені наступні порушення в сфері земельного законодавства з боку Красноріченської селищної ради Кремінского району Луганської області.
Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідних питань земельних відносин є виключено компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу та п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до повноважень міських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад.
Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою /ділянками/. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.
Статтею 99 Земельного кодексу України /в редакції, яка діяла на час укладення договору/ зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.
Відповідно до статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові /володільцеві/ сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі /особистий сервітут/. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником /володільцем/ земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном /сервітут/ може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів /земельний сервітут/ або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітут.
Частиною 2 ст. 402 ЦК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником /володільцем/ земельної ділянки.
Виходячи з вищенаведених правових норм, сервітуарієм за земельним сервітутом є власник /володілець/ так званої панівної земельної ділянки для задоволення потреб користування яким встановлено сервітут, за рахунок встановлення обмежень у користуванні іншим майном - так званої обслуговуючої земельної ділянки (обслуговуюча річ). Існування земельного сервітуту повязується з існуванням двох земельних ділянок, які, за загальним правилом, мають бути сусідніми, але й можуть бути не сусідніми, якщо неможливо задовольнити потреби особи іншим способом /ч. 2 ст. 404 ЦК України/.
Згідно листа Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області від 02.03.2015 року № 92 у відповідача ОСОБА_1 немає у власності чи у користуванні будь-яких інших земельних ділянок, ніж та, щодо якої розглядається спірне питання по справі /а.с. 9/.
Згідно з вищевказаним Порядком не передбачено відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди.
З огляду на наведене, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що оскільки у ОСОБА_1 крім наданої на умовах сервітуту іншої /сусідньої, суміжної/ земельної ділянки не було, діючим на момент прийняття оспорюваних рішень та укладення договору законодавством не передбачено відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди, то відносини земельного сервітуту між відповідачами по справі не виникли та не могли виникнути.
Заперечуючи проти позову прокурора, представник Красноріченської селищної ради заявив про те, що договір оренди з ОСОБА_1 вони не могли укласти, оскільки у 2014 році в селищному бюджеті були відсутні видатки на організацію та проведення торгів.
Проте, вказане жодним чином не стосується незаконності оспорюваного договору земельного сервітуту, що було предметом розглядуваної справи.
Неспроможними виявилися заперечення Красноріченської селищної про застосування до спірних правовідносин сторін вимог ст. 99 Земельного Кодексу України щодо права власника або землекористувача земельних ділянок вимагати встановлення земельних сервітутів на розміщення тимчасових споруд /малих архітектурних форм/, оскільки наведена редакція статті визначена Законом України від 12.01.2015 року, у той час коли згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що як оскаржувані рішення селищної ради, так і договір земельного сервітуту мають посилання на те, що сервітут надається для утримання тимчасової споруди торгівельного павільон, а паспорт привязки тимчасової споруди прямо вказує на те, що вказана споруда призначена для підприємницької діяльності /а.с. 27-28/, у той час, коли ОСОБА_1, згідно наданих суду відомостей, не є субєктом підприємницької діяльності.
Крім того, оскільки в даному випадку йшлося саме про порушення земельного законодавства органом, який є власником /володільцем/ і розпорядником землями території громади, а тому з огляду на вимоги ч. 2 ст.45 ЦПК України прокурор в такому випадку набував статусу позивача і звернувся до суду з вказаним позовом.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце недобросовісне виконання співробітниками Красноріченської сільської ради Кремінського району Луганської області своїх обов'язків та порушення норм чинного законодавства, що тягне за собою винесення у встановленому порядку окремої ухвали на підставі ст. 320 Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення зазначених порушень в майбутньому та вжиття відповідних організаційно-правових заходів, керуючись ст.ст. 211, 320 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Про викладене довести до відома голови Красноріченської сільської ради Кремінського району Луганської області для вжиття заходів відповідного реагування.
Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження ухвали повинно бути повідомлено Апеляційний суд Луганської області.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: