Справа № 635/5951/15-ц
Провадження № 2/635/163/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судових засідань Желізової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав її чоловіку ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого 04 березня 1974 року виконавчим комітетом Русько-Тишківської ради народних депутатів трудящих Харківського району Харківської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті у вигляді вище зазначеного житлового будинку вона прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. В подальшому вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтво про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки за спадкодавцем не було зареєстровано право власності на спадкове майно.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 69,50 кв.м, житловою площею 40,10 кв.м., веранду літ. «а», тамбур літ. «а1», ганок літ. «а2», прибудову літ. «а1-1», навіс літ. «а4», а також надвірні будівлі: літню кухню літ. «Б», ганок літ. «б», сарай літ. «В», льох літ. «Г», сарай літ.»Д», навіс літ. «Е», вбиральню літ. «Ж», навіс літ. «З», свердловини літ. «К», огорожу №1-2, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_7 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали.

На підставі ч. 2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за договором дарування від 04 березня 1974 року, посвідченого виконавчим комітетом Русько-Тишківської Ради народних депутатів трудящих Харківського району Харківської області, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Договір зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій.

Згідно довідки виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області № 1169 від 29 липня 2008 року, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований в погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області за № 1888, рік забудови - 1975. Головою господарства значиться ОСОБА_5. За домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 0,16 га.

Вказані обставини також підтверджуються витягами із погоподарських книг Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області.

Право власності на вказаний житловий будинок в КП «Харківське районне БТІ» не зареєстровано, що підтверджується інформацією КП «Харківське районне БТІ» за № 343 від 28 жовтня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді вище зазначеного житлового будинку.

Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є дружина померлого ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За інформацією Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 05 вересня 2015 року № 2586/02-14, після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що проживав на час смерті в АДРЕСА_1, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори звернулися: дружина його ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини; дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 з заявами про відмову від прийняття спадщини. Інші заяви до держнотконтори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала.

20 липня 2015 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 та рекомендовано звернутися до суду через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268- 1270 ЦК.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Саме до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З огляду на наведене, а також враховуючи наявність запису у погосподарській книзі на ім'я ОСОБА_5, що підтверджує право приватної власності на спадкове майно, прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка у встановленому законом порядку, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування законом на вище зазначений житловий будинок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 208,209,212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, загальною площею 69,50 кв.м, житловою площею 40,10 кв.м., з надвірними спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті чоловіка ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.В. Березовська