АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/173/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Фанди В.П.,

суддів : Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

за участі секретаря : Кошельника В.М., позивача ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, як представника ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімю, визнання права спільної сумісної власності на ? частину квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

У листопаді 2015 року позивач звертаючись до суду з позовом, який в подальшому уточнила, просила встановити факт її проживання із відповідачем однією сімю з вересня 2004 року по червень 2013 року без реєстрації шлюбу, визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право на ? частину даної квартири. Зазначала, що перебувала із ОСОБА_4 у шлюбі, який було розірвано 09 вересня 2004 року, хоча вона проживала спільно однією смєї із відповідачем з 2002 року у квартири АДРЕСА_2, а з 2010 року до червня 2013 року у двокімнатній квартирі № 11 у тому ж буднку. За час спільного проживання вели спільне господаврство та мали спільний сімейний бюджет. Позивач займається підприємницькою діяльністю на оптовому речовому ринку де відповідач працює реалізатором товару, як позивач придбала за власні кошти для комерційної діяльності. Проте, як стало відомо позивачу відповідач приховуючи від неї виручку, і приховані кошти розміщав на депозитних вкладах та у 2008 році придбав частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2015 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі представник апелянта з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5

Доповідач Фанда В.П. Категорія : 2

Зазначає, що судом безпідставно було відмовлено в задоволені позову, оскільки факт проживання однією сімєю з 2004 року по червень 2013 року стверджується рішенням суду, яке набрало законної сили в листопаді 2015 року та доводить факт батьківства відповідача по відношенню до доньки позивача, що доводить факт проживання сторін однією сімєю. Крім того, кошти за які було придбано спірну квартиру є коштами позивача-апелянта заробленими від зайняття підприємницькою діяльністю, що свідчить про належність спірної квартири сторонам на праві спільної сумісної власності.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції апелянт її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, вважають, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав вважає, що в її задоволені слід відмовити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту спільного проживання однією сімєю, без реєстрації шлюбу та відповідно відсутності підстав для задоволення вимог щодо спірної квартири.

Колегія суддів рахує можливим погодитися з таким висновком суду, так як він вчинений внаслідок всебічного, повного, обєктивного дослідження обставин справи, відповідає обставинам справи. Усім доводам суд дав належну правову оцінку.

Позивач розірвала попередній шлюб 09.09.04 року, нею заявлено вимоги щодо встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сімєю, без реєстрації шлюбу, у період з травня 2002 року по червень 2013 року. У ході розгляду справи позивач уточнила даний період, просила встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сімєю, без реєстрації шлюбу у період з 10 вересня 2004 року по червень 2013 року.

Місцевий суд правильно виходив з розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", п.20, відповідно до яких при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки нею не було доведено складення у неї з відповідачем усталених відносин, що притаманні подружжю, так як сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

02.09.08 року ОСОБА_3 купив спірних 49/100 частин квартири АДРЕСА_3 (житлова кімната площею 12,9 м. кв. у комунальній квартирі та у загальному користуванні кухня, ванна, балкон). Позивач не спростувала твердження відповідача щодо придбання даної квартири за власні кошти та отримані для цієї мети кошти за укладеним ним кредитним договором. Позивач визнала, що за даним кредитним договором вона не надавала кошти для погашення кредиту, не сплачувала щомісячні платежі, а про придбання цієї кімнати у комунальній квартирі їй стало відомо набагато пізніше. У даному житлі вона не була зареєстрована, не проживала постійно чи тимчасово.

Посилання позивача на те, що відповідач викрав у неї 25 000 дол. США, за які придбав дане житло обєктивно нічим не доводиться, тому до уваги колегією суддів не береться.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15).

Сторони не заперечили, що між ними не було укладено письмової угоди про створення спільної власності.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що позивач у період з 01.01.03 року по 31.12.06 року від підприємницької діяльності не отримувала взагалі доходу, а за 2007 рік та девять місяців 2008 року її валовий дохід відповідно склав 60 000 грн. та 70000 грн.. При цьому позивач у 2010 році продала однокімнатну квартиру та придбала двокімнатну житлову квартиру. Сторони визнали, що на придбання цієї квартири використовувалися кошти тільки позивача.

Позивач не довела належними та допустимими доказами, що її кошти та кошти відповідача були об'єднані для набуття в майбутньому спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, пояснення з цього приводу позивача нічим не підтверджено, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили факт ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, придбання у спільну власність спірної квартири.

Сам по собі факт народження спільної дитини у сторін не вказує на те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, місцевий суд дав обґрунтовану оцінку наданим позивачем доводам, дійшов правильного висновку про не доведеність позовних вимог, такий висновок відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя Апеляційного суду В.П. Фанда