АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/322/16 Головуючий 1 інст. Омельченко Н.І.
Справа № 643/4118/13-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Хорошевського О.М., Шаповал Н.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

25 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заподіяну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.07.2010 року, всього на загальну суму 17 633,65 грн., та судові витрати, які складаються з витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 липня 2010 року о 17:45 год. у м.Харкові по вул.Халтуріна, біля будинку № 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_1, який керував автомобілем марки ГАЗ, д/н АХ491ВІ та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Шкода-Фабія, д/н 70090ХР. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі було пошкоджено. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Московському районному суді м.Харкова проведено авто технічну експертизу, за висновками якої в діях ОСОБА_1В, не встановлено порушень ОСОБА_3 дорожнього руху України, а дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ОСОБА_3 дорожнього руху України, що з технічного зору створювало причинний зв'язок з подією дорожньо-транспортної пригоди. При перегляді вказаної адміністративної справи апеляційним судом провадження стосовно ОСОБА_1 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Незважаючи на той факт, що матеріали адміністративної справи свідчать про порушення відповідачем ОСОБА_3 дорожнього руху України, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 17 633,65 грн., витрати за проведення незалежної оцінки в сумі 400 грн. та 229,40 грн. судовий збір.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2014 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на упередженість, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, неповне дослідження матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статті 1166 ЦК України, частини 4 статті 61 ЦПК України та вважав, що підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 не складався і останній до адміністративної відповідальності не притягувався.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 02 липня 2010 року о 17:45 год. у м.Харкові по вул.Халтуріна, біля будинку № 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_1, який керував автомобілем марки ГАЗ, д/н АХ491ВІ, та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Шкода-Фабія, д/н 70090ХР.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі було пошкоджено.

Згідно з висновком експертного автотоварознвчого дослідження № 89 від 21 липня 2010 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ГАЗ 31105 ЗНГ, 2008 року випуску, д/н АХ491ВІ, складає 17 633,53 грн.( том 1 а.с. 10-30).

Працівниками ДПС, які займалися оформленням матеріалів ДТП, було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 на підставі первинних пояснень учасників та очевидців ДТП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Московському районному суді м. Харкова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП проведено автотехнічну експертизу, за висновками якої в діях ОСОБА_1 не встановлено порушень ОСОБА_3 дорожнього руху України, та встановлено, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ОСОБА_3 дорожнього руху України, що з технічного зору створювало причинний зв'язок з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2010 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків передбачених статтею 38 КУпАП ( том 1 а.с. 4,5).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року постанова Московського районного суду м.Харкова від 25.10.2010 року скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення ( том 1 а.с. 6-8).

При прийнятті зазначеної постанови суд апеляційної інстанції врахував висновки судової автотехнічної експертизи за № 7075 від 31.08.2010 року, згідно з якими в діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень ОСОБА_3 дорожнього руху України, що знаходилися б у причинному звязку з виникненням даної ДТП, в діях же водія ОСОБА_2 було встановлено невідповідність вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ОСОБА_3 дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку із подією даної дорожньо-транспортної пригоди ( том 2 а.с. 43-46).

В мотивувальній частині постанови апеляційний суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП є недоведеною, що є підставою для закриття провадження у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 247 КУпАП. Разом з тим, суд зазначив, що порушення водієм ОСОБА_5 ОСОБА_3 дорожнього руху України ґрунтується на матеріалах справа і у звязку з цим для вирішення питання щодо доцільності складення протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП відносно водія ОСОБА_2 апеляційний суд вважав за необхідне інформувати орган ДАІ.

На час розгляду справи як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що відносно дій ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Разом з цим, можливість встановлення вини ОСОБА_2 при вирішенні спору про відшкодування шкоди не виключається навіть при відсутності постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та відповідно до закону зобов'язаний відшкодувати її.

За наявності постанови Апеляційного суду Харківської області та приймаючи у якості письмового доказу висновки судової автотехнічної експертизи за № 7075 від 31.08.2010 року судова колегія приходить до висновку, що 02 липня 2010 року о 17:45 год. у м. Харкові по вул. Халтуріна, біля будинку № 1 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_1, який керував автомобілем марки ГАЗ, д/н АХ491ВІ, та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Шкода-Фабія, д/н 70090ХР, і сталася вона за наявність порушень ОСОБА_2 пунктів 10.1 і 10.4 ОСОБА_3 дорожнього руху України, зокрема, що згідно з ними він мав упевнитись у безпеці маневру у вигляді повороту наліво і не зайняв крайнє ліве положення в наслідок чого допустив зіткнення із автомобілем ГАЗ -31105.

За загальними правилами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з частиною 2 статті 1166 та частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи те, що при вирішенні цивільно-правового спору про відшкодування шкоди суд має можливість встановлення вини особи у дорожньо-транспортній пригоді, не зважаючи, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відсутня, апеляційний суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обов'язок відповідача відшкодувати ОСОБА_1 завдану шкоду, оскільки дії ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Підстав для звільнення від відшкодування шкоди ОСОБА_2 суд не вбачає, оскільки ним не доведено, що шкода заподіяна ОСОБА_1 внаслідок ДТП, спричинена не з його вини.

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат і стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення автоторарознавчого дослідження в сумі 400,00 грн. та витрати по сплаті судового бору у сумі 652,26 грн. згідно квитанцій, які містяться у матеріалах справи ( том 1 а.с. 1, 34,174 ; том 2 а.с. 84, 111).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 60, 88 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_2, шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 17 633,53 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять три гривні 53 копійки), витрати на проведення автоторарознавчого дослідження в сумі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового бору у сумі 652,26 грн. (шістсот пятдесят дві гривні 26 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді Н.М. Шаповал

ОСОБА_6