З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 липня 2016 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області
у складі: головуючого: Погрібної О.М.
при секретарі: Гончарук В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в Токмацькому районному суді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Повернення кредитних коштів здійснюється позичальником згідно графіку, визначеного п.п.1.1.1 Кредитного договору №07/1/01-К від 04.01.2007 року. Кредит надавався відповідачу на ремонт житла, що знаходиться за адресою: смт. Чернігівка, вул. Леніна, 600.
У порушення зазначених умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме позичальник не виконав у строк свої зобовязання по поверненню кредиту, та сплаті відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору.
Відповідно до п.4.2 кредитного договору у разі прострочення сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п.3.3.14 цього договору, термінів сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п.3.3.15, строків сплати, визначених п.2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Крім того, в позові ніяк не обґрунтовано застосування інфляції, не наведено відповідної статті закону, якою керувався позивач, нараховуючи суми інфляційних витрат.
Також, в позові, в порушення ст. 119 ЦПК, не зазначено про час початку порушення зобовязань, вказано лише кінцеву дату 24.11.2015 р., що унеможливлює розрахунок пені, строк якої встановлено 1 рік з дати порушення зобовязання. Тому в цій частини позов належно не обґрунтовано.
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так як сума процентів та пені перевищує суму заборгованості по кредиту, та з урахуванням стану здоровя відповідача, суд може зменшити суму неустойки.
Також, при винесені рішення, просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище: утримання двох малолітніх дітей (9 та 13 років), дружина працює державним службовцем та має невелику зарплату, підсобного господарства не має. Всі заощадження були витрачені відповідачем на лікування (операція, курс реабілітації, повторна операція та курс реабілітації, який він проходить по теперішній час), що підтверджується копіями наданих до суду лікарняних листів. В подальшому потребує лікування.
З урахуванням викладеного, просить в задоволені позову в частині стягнення пені та інфляційних витрат відмовити.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 04.01.2007 р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №07/І/01-К.
Повернення кредитних коштів здійснюється позичальником згідно графіку, визначеного п.п.1.1.1 Кредитного договору №07/1/01-К від 04.01.2007 року.
В п.1.2. договору кредиту вказано, що кредит надано ОСОБА_1 на ремонт житла, що знаходиться за адресою: смт. Чернігівка, вул. Леніна, 600.
Згідно п.2.4.1. договору кредиту, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок №2208 в ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк» 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобовязаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п.2.4 цього договору у попередній робочий день.
Зобовязання за договором кредиту банк виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти на ремонт житла, але ОСОБА_1 порушив зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений договором кредиту.
Відповідно до п.4.2. договору кредиту, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п.3.3.14 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту) визначеного в п.3.3.15 цього договору, строків сплати процентів, визначених п.2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1., 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період.
Відповідно до п.4.5 договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Згідно з п.3.3.7. договору кредиту позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4.,2.5., крім того згідно з п.3.3.8. цього договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору.
Відповідно до п.2.5 умов договору у разі наявності простроченої заборгованості за Кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості Позичальників за цим Договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за Кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за Кредитом; пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; штраф.
Згідно наданого розрахунку заборгованості останній платіж відповідач здійснив в серпні 2014 року.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.
З огляду на Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, справа про досудове врегулювання спорів, встановлено і розтлумачено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.
Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.
Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, справа № 6-2596св10, вказано, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.
Згідно статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (нова редакція) затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів від 24.04.2015 р. (протокол №1) загальними зборами акціонерів 09.03.2010 р. було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Банк є правонаступником щодо всіх прав та обовязків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства.
Згідно з цим розрахунком вимог банку з 28 квітня 2007 року процентна ставка за кредитом була зменшена до 16,5 відсотків, а з 31 липня 2008 року - підвищена до 21 відсотка.
Однак така зміна відсоткової ставки не відповідає вимогам кредитного договору, оскільки відповідно до п.2.6.1, п.2.6.2 цього договору про намір змінити розмір процентів Кредитор зобовязаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо Позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього Договору, підписати надану Кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього Договору та повернути її Кредитору.
Однак доказів того, що між сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до кредитного договору, суду не надано. Тому, суд не бере до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором доданий до позовної заяви, який розраховано з урахуванням зміненої відсоткової ставки.
Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд не бере до уваги заперечення відповідача про безпідставність застосування до нього інфляційних виплат, так як з його боку була відсутня вина у невиплаті у встановлений строк кредиту, що повязано з отриманням травми під час дорожньо-транспортної пригоди, тривалим лікуванням та неотриманням заробітної плати, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тобто, відповідальність за порушення грошового зобовязання в даному випадку не повязана з тим чи може відповідач виконати грошове зобовязання чи ні. Неможливість виконати грошове зобовязання в даний час не свідчить про неможливість його виконання в майбутньому.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Нарахування проводяться за кожен місяць окремо з урахуванням тих відсотків, які встановлювалися кожного місяця. Тому, позивачем зроблено вірний розрахунок інфляційних збитків, загальний розмір інфляційних нарахувань становить 4038, 96 грн. (2432,15 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом + 1606,81 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно платіжного доручення №1595 від 30.11.2015 р. ПАТ Укрсоцбанк сплатив судовий збір за позовом до ОСОБА_1 в розмірі 1218 грн.
В звязку з чим з відповідача на користь ПАТ Укрсоцбанк необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1218 грн.
Керуючись ст.ст.526, 527, 530, 599, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.15, 79, 88, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя