Провадження № 2/127/731/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Сєрих В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості заборгованість за договором позики від 25 липня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 липня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6 400 дол. США, які він зобовязався повернути частинами, але не пізніше 26 липня 2015 року. На підтвердження укладення вищезазначеного договору та його умов ОСОБА_3 була надана розписка. Крім цього, сторонами вищезазначеного договору є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які виступили в якості поручителів з метою виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 25 липня 2014 року. Порушуючи умови вищевказаного договору позики, відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за договором. З метою урегулювання спору позивач направляла вимогу на адресу відповідача ОСОБА_3 про повернення боргу, яка станом на день звернення до суду із позовом, не виконана, борг не повернуто. Відповідач ОСОБА_3 зобовязаний додатково сплатити штраф у розмірі 100 % від суми договору позики за порушення позичальником умов договору, що передбачено п. 8.2 Договору.

З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду із даним позовом, у якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 6 400 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року 137 124 грн. 49 коп. сума основного боргу та 6 400 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року 137 124 грн. 49 коп. сума штрафу у розмірі 100 % від суми договору позики за несвоєчасне виконання зобовязання із сплати боргу понад 50 днів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити, та позивач додатково суду пояснила, що не визнає обставину виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 25 липня 2014 року, відповідно до розписки від 30 червня 2015 року, яка була надана ОСОБА_3 в ході судового розгляду, оскільки така розписка нею не надавалась та вважає її підробленою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав в повному обсязі, просив суд у їх задоволенні відмовити, пояснивши суду, що усі зобовязання за договором позики від 25 липня 2014 року перед позивачем ОСОБА_1 виконано, борг ним повернуто, на підтвердження чого 30 червня 2015 року останньою була надана розписка про отримання від ОСОБА_3 коштів в порядку розрахунку за договором позики.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до судового засідання не зявились, хоча повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

25 липня 2014 року між ОСОБА_6, як позикодавцем, та ОСОБА_3, як позичальником було укладено договір позики, згідно з умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6 400 дол. США строком на один рік з моменту укладення договору, а ОСОБА_3 зобовязався, згідно п. 4.1. договору, повернути позику частинами в наступному порядку: до 25 жовтня 2014 року 600 дол. США, до 25 січня 2015 року 600 дол. США, до 25 квітня 2015 року 600 дол. США, до 25 липня 2015 року 4 600 дол. США. (а.с. 70, 71). На підтвердження укладення вказаного договору позики та його умов, ОСОБА_3 ОСОБА_1 була представлена розписка від 25 липня 2014 року (а.с. 72). Оригінал вищевказаного договору та оригінал розписки були оглянуті судом та приєднані до матеріалів цивільної справи.

Обставина укладення 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору позики та надання останнім розписки ОСОБА_1 про підтвердження укладання договору позики та його умов, відповідачем не заперечувалась, а тому в силу статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

За правилами статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом не може бути визнано як належний доказ розписку ОСОБА_1 від 30 червня 2015 року, якою відповідач ОСОБА_3 обґрунтовує обставину повного виконання зобовязання за договором позики від 25 липня 2014 року, з огляду на наступне.

Відповідно до згаданої розписки ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 кошти в порядку розрахунку за договором позики в повному обсязі. Ніяких матеріальних претензій до нього не має (а.с. 66). Однак, зміст даної розписки не містить відомостей про те, за яким саме договором позики ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_1 грошові кошти, відсутні також відомості щодо розмір повернутої позики, враховуючи те, що між сторонами існували правовідносини, які витікають із договору позики від 23 листопада 2011 року (а.с. 68) та договору позики від 23 листопада 2013 року, які не є предметом позову по даній цивільній справі (а.с. 69).

Інших доказів, які б підтверджували обставину виконання ОСОБА_3 зобовязання за договором позики від 25 липня 2014 року судом не встановлено.

Суд, визнаючи обставину невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязання по поверненню ОСОБА_1 суми позики у розмірі 6 400 дол. США, відповідно до умов договору позики від 25 липня 2014 року, окрім зазначеного вище, виходить також з наступного.

Частинами 2 та 3 статті 545 ЦК України встановлено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Отже, у разі виконання ОСОБА_3 зобовязань щодо повернення суми позики у розмірі 6 400 дол. США, на позивача ОСОБА_1 законом покладено обовязок по поверненню ОСОБА_3 боргового документа, однак, оригінал боргового документа (договір позики від 25 липня 2014 року та розписка ОСОБА_3 від 25 липня 2014 року на підтвердження укладення договору позики та його умов) перебував у ОСОБА_1, який, за її клопотанням, був приєднаний судом до матеріалів цивільної справи, а відтак, відсутність боргового документа у ОСОБА_3 підтверджує обставину невиконання останнім зобовязання по поверненню ОСОБА_1 суми позики.

З огляду на зазначене, суд дійшов переконливого висновку про те, що станом на день розгляду справи в суді, зобовязання ОСОБА_3 щодо повернення ОСОБА_1 суми позики у розмірі 6 400 дол. США, відповідно до умов договору позики від 25 липня 2014 року, не виконано.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.1. договору позики, позичальник зобовязався повернути позику позикодавцю до 26 липня 2015 року.

Пунктом 8.2 договору позики встановлено, що у разі несвоєчасного виконання зобовязання із сплати боргу у строки, визначені п. 4.1. договору, зокрема, понад 50 днів, позичальник сплачує штраф в розмірі 100 % від суми договору.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1 та 2 статті 551 ЦК України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позовної заяви про стягнення суми штрафу у розмірі 100 % від суми договору позики за несвоєчасне виконання зобовязання із сплати боргу понад 50 днів в розмірі 6 400 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 28 липня 2015 року 137 124 грн. 49 коп.

Судом також встановлено, що окрім ОСОБА_3, як позичальника, сторонами договору позики від 25 липня 2014 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як поручителі, які поручаються перед позикодавцем за повернення ОСОБА_3 позики в повному обсязі з урахуванням всіх сум штрафів та пені у разі їх виникнення, які відповідають перед позикодавцем як солідарні боржники (п. 6.1., 6.2. договору позики).

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель, відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на вищевикладене з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за договором позики від 25 липня 2014 року на загальну суму 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) дол. США, що за офіційним курсом, встановленого Національним Банком України станом на 25 липня 2015 року (2 142 грн. 57 коп. за 100 дол. США) еквівалентно 274 248 (двісті сімдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) грн. 98 коп.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів, а саме судовий збір в розмірі 2 742 грн. 50 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 57, 60, 88, 113, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 липня 2014 року в розмірі 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) дол. США, що за офіційним курсом, встановленого Національним Банком України станом на 25 липня 2015 року (2 142 грн. 5702 коп. за 100 дол. США), еквівалентно 274 248 (двісті сімдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) грн. 98 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 742 (дві тисячі сімсот сорок дві) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_7