Апеляційний суд Житомирської області
Справа №277/519/15-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Гансецької І.А., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Прокурора Ємільчинського району Житомирської області в інтересах держави до ОСОБА_1, Головного управління Держземагенства у Житомирській області, Реєстраційної служби Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області, третя особа на стороні позивача Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області про визнання незаконним наказів Головного управління Держземагенства у Житомирській області, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, повернення земельних ділянок

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року прокурор Ємільчинського району в інтересах держави звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Головного управління Держземагенства у Житомирській області, Реєстраційної служби Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області. Просив: визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Житомирській області про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 та про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок; скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок та зобовязати ОСОБА_1 повернути 31 земельну ділянку, загальною площею 896, 9435 га. В обґрунтування позову посилається на те, що Головне управління Держземагенства у Житомирській області у листопаді-грудні 2013 року своїми наказами надало дозволи ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Ємільчинського району, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, а у січні 2014 року своїми наказами затвердило проекти землеустрою, щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1, загальною площею 896, 9435 га. Між Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області та ОСОБА_1 27 січня 2014 року укладені договори оренди землі вищезазначених земельних ділянок строком на 49 років. Державну реєстрацію права оренди проведено Реєстраційною службою Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області у березні 2014 року. Однак, накази Головного управління Держземагентва в Житомирській області є незаконними, оскільки земельні ділянки надані ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства не єдиним масовим, а 31 масивам, створенням фермерського господарства переслідується отримання ТОВ «Агрохолдинг Руно» в користування земель державної та комунальної власності без проведення земельних торгів та проекти землеустрою затверджені без отримання позитивних висновків обовязкової державної експертизи землевпорядної документації. Договори оренди земельних ділянок укладені всупереч встановленого законом порядку, оскільки на момент їх укладення не була проведена нормативно грошова оцінка земель, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Відтак, вчинені правочини є недійсними з підстав, передбачених ч.1 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.ст.15,21 Закону України «Про оренду землі» та ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель». Як наслідок, рішення реєструючого органу про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок підлягають скасуванню, а земельні ділянки поверненню державі на підставі ст.216 ЦК України.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсними 31 договір оренди земельних ділянок, укладений 27 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Житомирській області та ОСОБА_1, терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства. Скасовані рішення Реєстраційної служби Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за ОСОБА_1 Зобовязано ОСОБА_1 повернути земельні ділянки, загальною площею 896, 9435 га. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення в частині визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за відповідачем скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в задоволеній частині у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, які взято у оренду, проведена, оскільки рішенням сесії Ємільчинської районної ради від 12 листопада 2014 року затверджена технічна документація з її розрахунку. Визнавши договори оренди землі недійсними через відсутність, на момент їх укладення, грошової оцінки земельних ділянок, суд невірно застосував ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», оскільки виходив не з відсутності розміру орендної плати, а з невірного механізму її нарахування, але поняття «механізм нарахування» і «розмір орендної плати» не є тотожними. Відсутність підстав для визнання договорів оренди землі недійсними тягне відсутність правових підстав для скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за ним. Недійсність окремої частини правочину не є наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визнає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні незаконними та скасуванні наказів Головного управління Держземагенства у Житомирській області про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та про затвердження документації із землеустрою і передачі в оренду земельних ділянок не оскаржується.

Відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить висновків щодо цієї частини, тобто щодо частини рішення суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні решти вимог.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 27 січня 2014 року Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області та ОСОБА_1 було підписано 31 договір оренди земельних ділянок(№№88/14,89/14,90/14,91/14,92/14,93/14,94/14,95/14,96/14,97/14,98/14,99/14,100/14,101/14,102/14,103/14,104/14,105/14,106/14,107/14,108/14,109/14,110/14,111/14,112/14,129/14,131/14,132/14,133/14,134/14,137/14),площами:9,1152га,16,0586га,62,9059га,112,3500га,40,3350га,23,2411га,4,5475га,68,4295га,5,6398га,21,7117га,29,5637га,40,3591га,8,5992га,41,7489га,39,3608га,16,7687га,36,6659га,49,7737га,33,8925га,15,8008га,24,4071га,23,0392га,14,4080га,11,3099га,18,5150га,16,5041га,16,0636га,12,1124га,46,3645га,16,2494га,21,1027га (загальна площа 896,9435га), кадастрові номери земельних ділянок::06:000:0082,:06:000:0081,:05:000:0036,:07:000:0574,:05:000:0078,:08:000:0106,:06:000:0080, :10:000:0423, :03:000:0288, :01:000:0446, :01:000:0447,:02:000:0315,:02:000:0313,:01:000:0245,:01:000:0247,:05:000:0037,:08:000:0159,:03:000:0383,:03:000:0382,:04:000:0446,:01:000:0227,:05:000:0224,:03:000:0287,:01:000:0168,:01:000:0169,:07:000:0432,:07:000:0435,:07:000:0565,:03:000:0016,:03:000:0015,:07:000:0434, терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства на території Кривотинської, Неділищенської, Підлубівської, Сергіївської, Середівської, Сімаківської, Степанівської, Великоглумчанської, Рясненської, Малоглумчанської, Тайківської сільських рад Ємільчинського району Житомирської області, поза межами населених пунктів (а.с.48-140 т.1).

У пунктах 2.4 всіх вищевказаних договорів оренди земельних ділянок констатовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок на момент підписання сторонами договору не проведена.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації ( зміст ч.3 ст.640 ЦК України).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області 31 березня 2014 року проведені державні реєстрації права оренди всіх вищевказаних земельних ділянок за ОСОБА_1М.(а.с.141-154 т.2).

Рішенням Ємільчинської районної ради від 12 листопада 2014 року затверджена технічна документація з розрахунку нормативної грошової оцінки вищевказаних земельних ділянок (а.с.100 т.2).

Таким чином, на момент вчинення оспорюваних правочинів (договорів оренди землі) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проведена не була.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст.4-6.11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про оцінку землі» визначено випадки обовязкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Доводи апеляційної скарги відносно проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки підтверджують факт її проведення після вчинення сторонами оспорюваних договорів, а не на момент їх вчинення.

Колегія суддів також не може погодитися з посиланням в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції невірно застосував положення ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Хоча апеляційний суд погоджується з тим, що поняття «механізм нарахування» і «розмір орендної плати» є не тотожними, але при вирішенні даного спору ключовим є те, що законодавець чітко визначив, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а тому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на підміні понять.

Таким чином, суд першої інстанції, в оскарженій ОСОБА_1 частині рішення, правильно визначився з правовідносинами, що виникли між сторонами, повно зясував обставини, що мають значення для розгляду справи, правильно застосував ст.ст.203,215,632 ЦК України, ст.ст.15,21 Закону України «Про орендну землі», ст.ст.1.13 Закону України «Про оцінку землі» та обґрунтовано дійшов висновку, що договори оренди землі суперечать приписам чинного законодавства, а тому законно визнав їх недійсними, оскільки на момент вчинення правочину для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель є обовязковою.

Визнання договорів оренди землі недійсними тягне скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за орендарем, чим повністю спростовуються доводи апеляційної скарги відносно безпідставності скасування державної реєстрації.

Договір оренди землі державної та комунальної власності, на момент виникнення спірних правовідносин, не мав вчинятися без проведення, у встановленої законом порядку, нормативної грошової оцінки земельної ділянки (проведення оцінки обовязкове), нормативно грошова оцінка землі є основою для визначення розміру орендної плати у разі оренди землі державної та комунальної власності, а розмір орендної плати є однією з істотних умов договору оренди землі, а тому договори оренди землі вчинені з порушенням порядку, встановленого законом, а відтак, доводи апеляційної скарги відносно безпідставного визнання недійними договорів оренди землі в цілому, а не окремих їх частин, не ґрунтуються на вимогах закону.

Виконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійним. Доводи апеляційної скарги щодо виконання правочину, зокрема, щодо внесення орендарем орендної плати не спростовують висновків суду та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Недійсність правочину створює юридичні наслідки, що повязані з його недійсністю. Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Однак, у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Відповідно до ст.216 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано та законно застосував реституцію, та повернув сторони у становище, що існувало до вчинення недійсних договорів оренди земельних ділянок, зобовязавши ОСОБА_1 їх повернути до земель запасу відповідних рад, шляхом підписання актів приймання-передачі.

Таким чином, у оскарженій частині суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду в задоволеній частині, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення в частині задоволення позовних вимог законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: