Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/398/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12.01.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Кондратенко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 29 жовтня 2011 року в смт. Гостомель, Київської області у віці 81 років померла його мати ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради м. Ірпіня Київської області 02 листопада 2011 року, серія І-ОК № 231838, актовий запис № 164. Те, що він є рідним сином ОСОБА_3, підтверджується свідоцтвом про його народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області 12 лютого 2014 року, відповідний актовий запис № 80.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України він звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 0,2644 га, кадастровий номер :01:040:4426, розташованої за адресою: Київська область, Гостомельська селищна рада Київської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. 09 вересня 2014 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті своєї матері, яка знаходиться за адресою: Київська область, Гостомельська селищна рада, Київської області, площею 0,2644 га, кадастровий номер :01:040:4426).

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті своєї матері, яка знаходиться за адресою: Київська область, Гостомельська селищна рада, площею 0,2644 га, кадастровий номер :01:040:4426, він знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,41 умовних кадастрових гектарах, як член КСП «Агрокомбінат «Бучанський», с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, сертифікат РН № 384390, у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну чстку (пай) за № 215, який був виданий на ім»я його матері ОСОБА_3, і який не увійшов до спадкової маси.

Він звернувся із заявою до Управління Держземагентства у м. Ірпіні Київської області Головного Управління Держземагентства у Київської області щодо можливості отримання оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім»я ОСОБА_3, про що отримав відповідь № 0-1017-0.4-693/2-15 від 29 липня 2015 року, і йому було повідомлено, що за життя його мати повинна була змінити сертифікат на право на земельну частку (пай) на державний акт на право власності на земельну ділянку.

Про те, що ОСОБА_3 є власником спірної земельної часки (паю), підтверджується викопіюванням з технічної документації до схеми поділу земель колективної власності КСП АК «Бучанський» по ОСОБА_2 сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, член КСП АК «Бучанський» ОСОБА_3, земельна ділянка-рілля за № 501 розміром 0,59 га, виданої СТОВ «Бучанське», та витяг із списку власників земельних сертифікатів КСП АК «Бучанський». На даний час він не має юридичного права повести зміну сертифікату на державний акт і це порушує його права на отримання спадщини, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку за № 501 розміром 0,59 га, яка розташована на землях колективної власності КСП «АК «Бучанський» по ОСОБА_2 сільській раді Києво-Святошинського району Київської області в порядку прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 29 жовтня 2011 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, до суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Ірпінської міської державної нотаріальної контори, не з»явилися, про дату, час і місце розгляду справи треті особи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2011 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 231838, виданого виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради м. Ірпеня Київської області від 02 листопада 2011 року. Після її смерті відкрилась спадщина, і 06 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою в Ірпінську міську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 в додатковий строк, визначений йому рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2014 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Гостомельської селищної ради Київської області, третя особа Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, позов задоволено, і визначено ОСОБА_1 додатковий строк-три місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 29 жовтня 2011 року. За життя 28 січня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1. 09 вересня 2014 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3, яка померла 29 жовтня 2011 року, є її син ОСОБА_1, і спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2644 га, кадастровий номер :01:040:4426, розташованої за адресою: Київська область, Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства; вказана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 948937, виданого Ірпінським міським відділом земельних ресурсів Київської області 19 жовтня 2007 року, на підставі Розпорядження Бородянської райдержадміністрації від 05 липня 2007 року № 791, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 92. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області № 174/2014 року до майна померлої 29 жовтня 2011 року ОСОБА_3.

З наявної в матеріалах копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 384390 від 16 серпня 2000 року вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) видано члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП Агрокомбінат «Бучанський», с. Горенка, Києво- Святошинського району, Київської області, ОСОБА_3 на підставі рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року № 144 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Агрокомбінат «Бучанський», розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно копії витягу з списку власників земельних сертифікатів КСП АК «Бучанський» (орендодавців СТОВ «Бучанське»), копією викопіювання з технічної документації до схеми поділу земель колективної власності КСП АК «Бучанський» по ОСОБА_2 сільській раді Києво-Святошинського району за ОСОБА_3 закріплена земельна ділянка-пойма № 501 площею 0,59 га.

Проте, позивачем ОСОБА_1 і представником позивача не надано суду доказів, що на ім»я спадкодавця ОСОБА_3 був виготовлений і виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

У поданій же до суду позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку за № 501 розміром 0,59 га, яка розташована на землях колективної власності КСП «АК «Бучанський» по ОСОБА_2 сільській раді Києво-Святошинського району Київської області в порядку прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 29 жовтня 2011 року.

Однак, слід зазначити, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судом з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки, виготовлення технічної документації на земельні ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання у встановленому порядку Державного акта на землю, реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавця не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім»я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо ж видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством України у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 року) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ( в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом).

Слід зазначити, що належним способом захисту спадкоємців є звернення до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а не права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, про що просив в даному випадку позивач ОСОБА_1 в позовній заяві.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 і його представником відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено та не надано суду доказів в обгрунтування заявлених вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за № 501 площею 0,59 га, яка розташована на землях колективної власності КСП «АК «Бучанський» по ОСОБА_2 сільській раді Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 29 жовтня 2011 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 392, 1216, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268 ЦК України, ст. ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. ст. 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.