Справа № 509/4880/15-ц
УХВАЛА

26 лютого 2016 року. смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Іванченко В.А.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_4,

представника відповідача ДП «ОСОБА_3 інститут землеустрою» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОГСТ «Виноградар»

до

ОСОБА_3 обласної ради, Відділу Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області,

ДП «ОСОБА_3 науково-дослідний та проектний Інститут землеустрою»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області,

Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області,

про визнання частково недійсним рішення ОСОБА_3 обласної ради та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вищезазначена цивільна справа.

Представником відповідача ОСОБА_3 обласної ради заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки ОСОБА_3 обласна рада є субєктом владних повноважень та цей позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача ДП «ОСОБА_3 інститут землеустрою» віднесла вирішення цього питання на розсуд суду.

Представники позивача проти задоволення клопотання заперечують та просять суд у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, суд вважає клопотання таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, статті 2, 5 ЗК України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади

Надання дозволу і вимог на розроблення проекту з відведення земельної ділянки здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права

Відповідно до вимог ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Предметом спору у цій справі є право володіння, розпорядження і користування спірною земельною ділянкою та відновлення порушеного права позивача.

Тобто, між даними особами існує спір про право, що в свою чергу виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VІ «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Верховний Суд України у судових рішеннях від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 9 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, зазначив із посиланням на положення статей 2 та 5 Земельного кодексу України, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки; позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Тієї ж позиції притримується і Вищий Адміністративний Суд України, зазначивши в своїй ухвалі від 17 червня 2015 року у справі № К/800/54404/14, зазначивши, що:

«...Уразі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

Тому, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер. Отже, вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів...».

З огляду на викладене суд вважає, що зазначений позов повинен розглядатись в порядку цивільно-процесуального судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства, в звязку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.с.209-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 обласної ради про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Бочаров.