АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1179/16 Справа № 191/628/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про виконання грошового зобов?язання, -

В с т а н о в и в :

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «АІСЕ Україна» про виконання грошового зобов?язання посилаючись на те, що він і відповідач підписали угоду № 179059 від 17.12.2007 року. Згідно цієї угоди, АІСЕ є компанією, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками системи. Тобто він набув статус Учасника системи. Протягом всього часу дії угоди він завжди належним чином виконував поставлені йому угодою відповідні умови, навіть будучи інвалідом. Сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9.902,61 грн. Після належного виконання ним всіх умов письмової домовленості, які необхідно було виконати саме йому, відповідач не зміг дати йому гарантію щодо реальності отримання автомобіля і не вчиняв необхідних дій щодо забезпечення реалізації його прав. Він свої обов'язки виконав повністю і свого часу не заперечував щодо сплати навіть додаткових внесків, які не передбачені законодавством і їхньою з відповідачем угодою. Але після істотного погіршення стану його здоров'я у нього вже не було можливості платити відповідачу кошти. В грудні 2011 року він зміг досягнути усної домовленості з відповідачем про застосування тієї умови, яка гарантує повернення його грошей замість отримання ним автомобіля. Між ними виник спір щодо часу, коли відповідач поверне йому сплачені на його рахунок грошові кошти. До сьогодні відповідач лише постійно обіцяє йому повернути гроші. Його представники кажуть, що поки не знають, коли саме і в якому порядку він зможе їх отримати. Позивач просив суд зобов'язати відповідача повернути йому сплачені ним на рахунок відповідача за квитанціями грошові кошти в сумі 9.902,61 грн. шляхом переведення цієї грошової суми на його рахунок (а.с.1,54).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.221-222).

В апеляційній скарзі (а.с.224-225) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- порядок черговості, на який посилається суд, не передбачений законодавством у сфері захисту прав споживачів;

- суд не врахував, що навіть дочекавшись своєї черги апелянтом було б пропущено строк позовної давності, щоб позбавило його можливості судового захисту;

- відповідачем не надано суду доказів щодо не спливу черги на день звернення до суду з позовними вимогами;

- суддя Черкова Н.Т. згідно ч.1 ст.21 ЦПК України не мала права розглядати справу та мала заявити самовідвід.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали угоду про придбання автомобіля у групі, згідно якій відповідач надавав позивачу послуги щодо обслуговування здійснення прав учасника групи на участь в придбанні автомобіля; між сторонами досягнуто згоди щодо розірвання договору; повернення грошової суми має відбуватися за умовами договору в порядку черговості; факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обовязків згідно укладеній угоді позивачем не доведено.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено угоду № 179059 від 17.12.2007 року щодо надання відповідачем послуги з придбання автомобілів Учасниками системи, за умовами якої позивачем сплачені відповідачу грошові кошти в сумі 9.902,61 грн.

21.04.2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання Угоди № І79059 та повернення сплачених коштів, у звязку з втратою роботи та постійного доходу (а.с.57).

12.05.2010 року відповідачем на адресу позивача направлено відповідь про розірвання угоди № 179059, в якій зазначено, що з огляду на умови Угоди № І79059 поверненню підлягають внески, розраховані у відповідності до положень п.16.3. ст.16 Додатку № 2 до Угоди (а.с.58).

Відповідно до цих положень після розірвання Угоди передбачено повернення сплачених внесків в меншому розмірі з врахуванням черговості з повернення таких самих платежів іншим учасникам сиситеми, з якими договірні відносини розірвані раніше ніж з позивачем.

Таким чином між сторонами наяний спір щодо порядку повернення сплачених платежів після розірвання договору.

Як зазначив сам позивач в позовній заяві щодо строків повернення сплачених ним внесків.

Як встановлено судом першої інстанції, на даний час позивач знаходиться на десятому місці у списку (а.с.150) учасників системи, якими заяви про розірвання угоди були подані раніше ніж позивачем, які відповідно до умов повернення платежів мають приоритет перед позивачем.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають умовам укладеної мід сторонами Угоди, яку розірвано за згодою сторін.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що порядок черговості, на який посилається суд, не передбачений законодавством у сфері захисту прав споживачів, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, якими обгрунтовні заперечення відповідача щодо черговості платежів, позивач не спростував.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано суду доказів щодо не спливу черги на день звернення позивача до суду з позовними вимогами, є необгрунтованими.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги про те, що суддя Черкова Н.Т. згідно ч.1 ст.21 ЦПК України не мала права розглядати справу та мала заявити самовідвід, оскільки такі судження позивача є помилковими.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до пероцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: