Номер провадження: 22-ц/785/1271/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

При секретарі Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну

скаргу ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1. У березні 2007 року позивачці стало відомо, що відповідачі продають свою квартиру. Між ними була досягнута домовленість, що позивач придбає відповідачам житловий будинок, після чого вони оформлюють договір купівлі-продажу та спірна квартира переходить у власність позивачки. Позивач придбала відповідачам будинок у с. Миколаївка Білгород-Дністровського району, оформила його на відповідачів, але розраховувалась з продавцем за особисті кошти. 29 травня 2007 року ОСОБА_8 написав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_5 5 675 доларів США та передав їй ключі від квартири. З цього часу позивачка проживає у спірній квартирі, зробила ремонт, сплатила заборгованість за комунальні платежі у сумі 56 400 грн, проте відповідачі ухиляються від укладення договору купівлі-продажу та оформлення права власності на квартиру за позивачкою. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири дійсним відмовлено. З огляду на зазначене, просила суд стягнути з відповідачів на її користь

майнову шкоду , а саме: сплачену нею суму 7 500 США, що еквівалентна 60 000 грн.,ремонту та комунальних платежів на суму 56400 грн., а в цілому-116400 грн., що в подвійному розмірі складає 232 800грн. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аванс у розмірі 5 675 доларів США, що станом на 29 травня 2007 року становило 28 659 грн. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення суми авансу, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути суму авансу в розмірі 5675 доларів США, визначивши суму в гривневому еквіваленті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що сума авансу визначена не на час винесення рішення-21листопада 2013 року, а на 29.05.2007 року.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено договір про наміри, передані позивачкою відповідачу грошові кошти є авансом, а тому стягненню підлягає сума в гривневому еквіваленті на день передачі грошей.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 22 листопада 2006 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками

квартири АДРЕСА_2.

У березні 2007 року між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Предмет договору сторони оцінили у 7 500 доларів США.

Згідно розписки, яка була власноручно написана ОСОБА_6, останній продає квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становить 7 500 доларів США, за що отримав від ОСОБА_5 5 675 умовних одиниць.

У червні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною та визнання права власності на спірну квартиру. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2010 року позов задоволено, визнано дійсною угоду купівлі-продажу, укладену між відповідачами та позивачкою та визнано за останньою право власності на спірну квартиру. Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначеним рішенням апеляційного суду було встановлено, що 29 травня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі- продажу у простій письмовій формі у вигляді розписки про отримання грошей, згідно з якою ОСОБА_6 продав квартиру вартістю 7 500 умовних одиниць та отримав від ОСОБА_5 5 675 доларів США; у нотаріальному порядку договір не посвідчений.

Судом також установлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням про повернення сплачених коштів, але ці кошти їй повернуті не були.

Згідно із ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з судженням районного суду, що між сторонами мав місце договір про наміри укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири, однак до теперішнього часу умови договору не виконані, договір між сторонами не укладено, а сума авансу, сплачена позивачкою за цим договором, останній не повернута.

Проте не можна погодитися із розрахунком стягуваної суми в гривневому еквіваленті на день передачі грошових коштів.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть; визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається і гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню сума авансу, сплачена позивачкою відповідно до розписки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ШЖ України є обов'язковою для судів.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до співвідношення курсу долара до національної валюти на 01.02.2015 року становить 25,55 грн., що загалом складає 5 675 доларів США Х 25,55=144996,25 грн.

Проте, судова колегія обмежена доводами апеляційної скарги, оскільки не може вийти за межі заявлених вимог щодо заявленої суми авансового платежу в сумі 60 000 грн., а тому стягує суму авансу в межах заявлених позовних вимогах.

В іншій частині законність та обґрунтованість рішення суду не перевіряється оскільки в частині вимог щодо моральної шкоди та витрат на ремонт та комунальні послуги рішення суду набрало законної сили.

Одночасно судова колегія в силу ст.88 ЦПК України стягує на користь заявника понесені судові витрати в розмірі 587 грн.50 коп. так як вони документально обґрунтовані.

Керуючись ст.ст.218, 309, 315, 317 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року змінити в частині розміру стягнення суми авансового платежу .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму авансу у розмірі 60 000 грн.(шістдесяти тисяч гривень)

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 587 грн.50 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.П.Заїкін

ОСОБА_4