Справа № 211/7506/15-ц
Провадження № 2/211/734/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді: Ткаченко С.В.

при секретарі: Форманчук К.М.

за відсутності: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання нерухомого майна особистою приватною власністю спадкодавця та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувася до суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що його батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1.

Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька, тому звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 12.08.2015 р. отримав відмову нотаріуса, оскільки договір купівлі-продажу спадкового будинку не був нотаріально посвідчений відповідно до ст. 657 ЦК України та вказане нерухоме майно придбавалось спадкодавцем за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, матір'ю позивача, тому інша 1/ 2 частина майна є подружньою часткою дружини спадкодавця.

Однак, з січня 1999 року його батьки хоч і перебували в зареєстрованому шлюбі, однак фактично разом не проживали через погіршення сімейних стосунків, вели кожен окремо господарство та жили окремо один від одного. 28.04.1999 р. його батько за свої власні заощадження придбав будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку, він, позивач, проживав разом з батьком, а його мати ОСОБА_2, в цей час проживала у своїх батьків, взаємовідносини вони не підтримували та не спілкувалися.

Тому позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,1933 га розташованої за тією ж адресою, визнати житловий будинок з прибудовами та земельною ділянкою особистою приватною власністю ОСОБА_4 та визнати за ним, позивачем, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 на будинок з прибудовами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1933 га.

У судове засідання позивач ОСОБА_5 не з'явився, до суду надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала заяву відповідно до якої позов визнала у повному обсязі. Оскільки вона мешкає за межами України і їй необхідно повертатися до дому , просить розглянути справу у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, заперечень проти позову немає.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 1999 року між членом біржі ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_7 згідно довіреності виданої завідуючою 4 Криворізької нотаріальної контори Артеменко Л.М. 10.01.98 р. № 1-81, як продавцем, та членом біржі ОСОБА_4 як покупцем, на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_4 придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з: А-1 - житловий будинок, Б-сарай, В-літня кухня, Д-вбиральня, І-водоколонка, ІІ-змощення, № 1-3 забори, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1933 га за адресою: АДРЕСА_1 (л.с.12 - копія договору).

Вказане право власності зареєстроване 05 липня 1999 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації (л.с. 12 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 ( батько позивача ) помер (л.с. 10 - копія свідоцтва про смерть).

Як син померлого та спадкоємець першої черги за законом, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав відмову, оскільки договір купівлі-продажу спадкового будинку не був нотаріально посвідчений відповідно до ст. 657 ЦК України та вказане нерухоме майно придбавалось спадкодавцем за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, тому інша 1/ 2 частина майна є подружньою часткою дружини спадкодавця (л.с. 9 - копія свідоцтва про народження ОСОБА_1, л.с. 17 - копія постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному об'єкт нерухомості та прийняли його. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі. Згідно тексту договору такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до абзацу 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Оскільки договір був фактично укладений у 1997 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року.

За положеннями ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Частиною 1 ст. 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди, норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна.

Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу квартири, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмо зареєстрований Придніпровською товарною біржею та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним.

Згідно матеріалів справи та змісту позовних вимог, спадкове нерухоме майно придбавалося за життя ОСОБА_4 в період шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, що діяла на момент набуття права власності на спірний будинок), суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким чином, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу.

Згідно наданого акту сусідів по вул. Іскрівська в м. Кривому Розі, затвердженого уповноваженим квартального комітету № 25 Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 14.12.2015 р., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, дійсно з 15.01.1999 р. по день смерті не проживав спільно та не вів спільного господарства з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (л.с. 18 - копія акту).

Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо належності ОСОБА_4 за життя на праві особистої власності домоволодіння АДРЕСА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, судам роз"яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи надані суду письмові докази, суд вважає, що є підстави для задоволення вимог та визнання за позивачем права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 220, 334, 1216-1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 213,215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 та складається із А-1 - житловий будинок, Б-сарай, В-літня кухня, Д-вбиральня, І-водоколонка, ІІ-змощення, № 1-3 забори, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1933 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований у Криворізькій філії Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» за № 96 від 28.04.1999 р. укладений 28.04.1999 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, діючої від імені ОСОБА_7.

Встановити факт належності за життя ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на праві особистої приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 та складається із А-1 - житловий будинок, Б-сарай, В-літня кухня, Д-вбиральня, І-водоколонка, ІІ-змощення, № 1-3 забори, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1933 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та складається із А-1 - житловий будинок, Б-сарай, В-літня кухня, Д-вбиральня, І-водоколонка, ІІ-змощення, № 1-3 забори, загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1933 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко