Ухвала

іменем україни

25 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Істок-8», ОСОБА_6, про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Істок-8» (далі - ОСББ «Істок-8»), ОСОБА_6, про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2013 року належить ѕ часток квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначала, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2008 року право власності на ј частину спірної квартири визнано за ОСОБА_5, але відповідач не зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказувала, що спірна квартира розташована в будинку ОСББ «Істок-8» (колишній ЖБК «Істок-8»), є двокімнатною, загальною площею 49,94 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, складається з кімнати площею 10,5 кв. м і кімнати площею 17,1 кв. м. До складу квартири входять також службові приміщення: кухня площею 6,9 кв. м, вбиральня площею 1,1 кв. м, ванна кімната площею 2,0 кв. м, коридор площею 9,8 кв. м, комора площею 0,6 кв. м, балкон площею 1,944 кв. м.

Зазначала, що належна відповідачці ј частка житлової площі квартири складає 6,9 кв. м (27,6 кв. м : 4 = 6,9 кв. м). В квартирі відсутня відокремлена кімната площею 6,9 кв. м, тому виділити належну відповідачу частку в натурі або встановити порядок користування жилим приміщенням в спірній квартирі неможливо, відповідачка не є родичкою позивачки, сторони не пов'язані спільним побутом, з вини відповідачки та її близького оточення між співвласниками квартири систематично виникають спори та сварки з приводу користування нерухомим майном, тривалий час позивачка була змушена з метою захисту своїх порушених прав звертатись до правоохоронних органів та до суду за вирішенням конфліктних ситуацій, що унеможливлює спільне користування спірним майном.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд припинити право власності ОСОБА_5 на ј частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/4 частку спірної квартири.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частку квартири розташованої АДРЕСА_2.

Припинено право власності ОСОБА_5 на ј частку квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в порядку компенсації вартість ј частки квартири у сумі 73 499 грн 82 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що відповідач іншого житла на праві власності не має, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки припинення її права на частку у квартирі завдасть їй істотної шкоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи неприпустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К.Парінова