Провадження № 2/161/917/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Смайлсіті» про визнання договору поставки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 липня 2015року звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Смайлсіті» про визнання договору поставки недійсним.

Позов мотивує тим, що до Луцького міськрайонного суду звернулось ТзОВ «Смайлсіті» з позовом про стягнення з нього заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги наявністю договірних зобовязань, та видатковими накладними. Луцьким міськрайонним судом було відкрито провадження у цивільній справі №161/16119/15-ц. В зв'язку з тим, що він не укладав договору з ТзОВ «Смайлсіті», та не отримував згідно видаткових накладних товарно-матеріальні цінності, не підписував цих договорів, тому змушений звернутись за захистом його порушених прав до суду.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати договір поставки №4002-Р від -3.02.2014 року, недійсним.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надавши письмове заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1 Договору поставки №4002-Р від 03.02.2014 р., укладеного між сторонами, постачальник зобов'язується поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцю товари, а покупець зобовязаний приймати та оплачувати їх.

Відповідно до п. 12.6 вищевказаного договору, особа, яка підписує договір, підтверджує те, що має на це повноваження та несе відповідальність за виконання договору. В разі виникнення у постачальника чи покупця , будь-яких проблем, у звязку із укладенням цього договору некомпетентною особою, підписант зобовязаний відшкодувати сторонам усі завдані ним збитки , у т.ч. штрафи.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.01.2015 року, позивач ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 12 жовтня 2007 року із зазначенням виду діяльності інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а. с. 09 - 10).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п12: постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо.

Отже, враховуючи зміст наведеної норми права, а також те, що договір поставки товару між юридичними особами вчиняється у письмовій формі, то недодержання даної вимоги закону може бути підставою для визнання вказаного договору недійсним за клопотанням його сторони.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06.10.2015року по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в графі «Покупець» у договорі поставки №4002-Р від 03.02.2014р., в графі «Покупець», виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з намаганням наслідувати справжні підписи ОСОБА_1

Як слідує із частини 3 статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено, що позивач вищевказаний договір поставки не підписував, а тому цей договір не створює для нього будь-яких обов'язків.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір поставки товару був укладений з порушенням вимог щодо його вчинення у письмовій формі, а саме не підписувався його стороною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що є підставою для визнання даного договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ч.ч.1, 2 ст.207, п.1 ч.1 ст.208, ч.3 ст.215ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір поставки №4002-Р від 03.02.2014р.,укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Смайлсіті».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Смайлсіті» в користь ОСОБА_1 487,20грн.+2688грн.=3175, 20грн. (три тисячі сто сімдесят пять гривень 20копійок) судових витрат по справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта