№ 556/1834/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2016 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого у шлюбі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого у шлюбі.

В обґрунтування позвоних вимог вказує, що з 11 жовтня 1997 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 17.02.2011 року рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області шлюб між сторонами розірвано.

Перебуваючи в шлюбі, позивачкою та відповідачем за спільні кошти, придбано гараж АДРЕСА_1. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. І оскільки гараж є неподільною річчю і виділ частки в натурі є неможливим, ОСОБА_1 вважає, що має право на компенсацію ? частини вартості гаража. Просить визнати право спільної сумісної власності на гараж АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за частку в спільній власності на гараж в сумі 31220,50 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги і надала пояснення в межах пред»явленого позову. В 2011 році вона також зверталася з позовами у Володимирецький районний суд та Кузнецовський міський суд про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі і гаража, та поділ майна подружжя. Позовні заяви їй були повернуті ухвалою суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали. З позивачкою була домовленість, що дача оформляється на неї, а гараж на ОСОБА_2 Після розлучення ОСОБА_1 дачу приватизувала і продала. Крім того просять застосувати наслідки спливу позовної давності і в позові ОСОБА_1 відмовити, так як про порушення своїх прав остання знала ще в 2011 році.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд рахує, що позов не підлягає до задоволення із слідуючих підстав:

У судовому засіданні встановлено, що з 11.10.1997 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу ними було придбано гараж АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі-продажу від 23.04.2009 року. 17.02.2011 року рішенням Кузнецовського міського суду шлюб між сторонами розірвано. Вище вказані обставини сторонами не заперечуються.

17.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом про розподіл майна набутого в шлюбі.

Як зазначено в ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.. 257 ЦК України)

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст. 261 ЦК України)

Відповідно до ст.. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем по справі подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка про порушення свого права дізналася в 2011 році, після розірвання шлюбу. Даний факт стверджується копіями позовних заяв ОСОБА_1 до Володимирецького районного суду та Кузнецовського міського суду про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя (в тому числі і гаража) та ухвалами суду про повернення позовної заяви. Ці обставини не заперечувала позивачка і в судовому засіданні.

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вище викладене, в позові ОСОБА_1 слід відмовити за спливом строків позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 208, 209 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261 267, 368, 369, 372 ЦК України, ст.. 72 СК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого у шлюбівідмовити за спливом строків позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :

Котик Л.О.