Єдиний унікальний номер 243/6383/14 Номер провадження 22-ц/775/385/2016
Єдиний унікальний номе243/ 6383/14
Номер провадження 22-ц/ 775/ 385/ 2016
Головуючий у 1 інстанції: Лаптєв М.В.,
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Новікової Г.В., Соломахи Л.І.,

при секретарі Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачки, та з урахуванням уточнення позовних вимог мотивувала тим, що на теперішній час в квартирі № 58 розташованій в Донецькій області у м. Словянську по вул.. М. Василевського в будинку №12 зареєстровано 4 особи, однак фактично проживає лише двоє, саме вона та її син. Квартира належить до державного житлового фонду і у приватну власність не передана. У 2012 році відповідачка виїхала з вищевказаної квартири за невідомою адресою та на даний час уквартирі не проживає, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобовязань по утриманню квартири не виконує, що змушує її нести витрати з урахуванням фактичної реєстрації відповідачки та порушує її права як користувача квартири. Оскільки відповідачка не проживає за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивачка просить суд, ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 58 в будинку № 12 по вул.. М. Василевського у м. Словянську на підставі ст..71 ч.1 та 72 ЖК України.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2015 року у позові було відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка та подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на його неправильність, незаконність , а саме суд взяв до уваги тільки докази та пояснення відповідачки, натомість її докази, а саме пояснення свідків та факт того, що відповідачка не сплачувала за комунальні послуги не узяв до уваги. Не обґрунтовано також суд узяв до уваги й той факт, що її онук відвідував дошкільний навчальний заклад № 3 «Ромашка» до літа 2014 року за місцем свого проживання, що підтверджується довідкою № 11 від 25.12.2015 року, бо онук дійсно відвідував вказаний дошкільний навчальний заклад і його зараховано було ще коли відповідачка проживала у спірній квартирі, а після того як вибула з неї стала проживати у цьому ж районі.

Представник позивачки ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та попросив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень припущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд визнав поважною причиною відсутність відповідачки з травня 2014 року по вересень 2014 року з неповнолітньою дитиною за вказаним місцем проживання на час проведення АТО в місці Словянську і ця причина відсутності не може бути підставою для визнання її такою що втратила право користування та проживання в спірній квартирі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону з наступного.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи..

В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що суд неправомірно взяв до уваги тільки докази та пояснення відповідачки, натомість її докази, а саме пояснення свідків та факт того, що відповідачка не сплачувала за комунальні послуги. Не обґрунтовано також суд узяв до уваги й той факт, що її онук відвідував дошкільний навчальний заклад № 3 «Ромашка» до літа 2014 року за місцем свого проживання, що підтверджується довідкою № 11 від 25.12.2015 року, бо онук дійсно відвідував вказаний дошкільний навчальний заклад бо зараховано його було ще коли відповідачка проживала у спірній квартирі, а після того як вибула з неї стала проживати у цьому ж районі.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка в обґрунтування позову/ а.с.3,58/, посилалася на те, що відповідачка з 2012 року виїхала зі спірної квартири та проживає за невідомою адресою, участі в утриманні житла не бере, місце її проживання невідомо, та надала письмовий доказ, а саме ОСОБА_3 обстеження спірної квартири підписаний сусідами позивачки: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та затверджений керівником комітету мікрорайону «Артема-Лесной» ОСОБА_5, а також ОСОБА_3 підтверджений свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_3, затверджений керівником комітету «Северний» м. Словянська, відповідно до якого одні і ті ж свідки вказують на різні дати не проживання відповідачки у спірній квартирі: у першому акті з січня 2012 року, у другому акті з січня 2013 року. Вказані свідки у суді першої інстанції допитані не були, тому суд першої інстанції обґрунтовано не узяв до уваги в обґрунтування позову ОСОБА_3 від 15.12.2014 року № 599 та дав йому належну оцінку. Суд також обґрунтовано не узяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не підтвердили про те, що відповідачка дійсно не проживала у спірній квартирі з дати вказаною позивачкою у позові.

Таким чином доводи апелянта про те, що суд необґрунтовано не узяв до уваги пояснення її свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Колегія апеляційного суду також не бере до уваги в обґрунтування позову той факт, що відповідачка не приймає участі в оплаті за комунальні послуги й цим порушує її права на користування квартирою, оскільки цей факт не спростовує наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків . Вирішуючи спір, судом правильно встановлено характер спірних правовідносин, дана правильна правова оцінка обставинам справи та аналіз доказів у справі.

Таким чином суд першої інстанції встановив, що відповідачка деякий час дійсно була відсутня у спірній квартирі, але вияснивши причини відсутності , визнав їх поважними, та дійшов правильного висновку,про відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог у звязку з чим у позові відмовив.

Інших доводів щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, підчас розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта не спростовують наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: