Справа № 0907/2-614/11
Провадження № 22-ц/779/201/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

06.09.2007 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою №56 в будинку №12 по вул. Електричній в м. Івано-Франківську.

В обґрунтування позовних вимог позивач зіслалася на те, що з 1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано у 2006 році. Після одруження відповідач вселився у спірну квартиру, однак після розлучення, а саме з січня 2007 року ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманні, виїхав на постійне місце проживання за кордон, а тому є таким, що втратив право користування вказаною квартирою. З наведених підстав просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно переглянуто заочне рішення цього суду від 15.10.2007 року, оскільки відповідач дізнався про його ухвалення в грудні 2008 року, а заяву про перегляд заочного рішення подав лише 31.03.2009 року, пропустивши без поважної причини строк подачі такої заяви.

Також апелянт стверджує, що при розгляді справи судом не враховано, що факт проживання відповідача у спірній квартирі не підтверджений жодним доказом. Як зазначив сам відповідач ОСОБА_4 в заяві про перегляд заочного рішення, він по зеленій карті виїжджав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. При цьому судом не враховано положення ст. 71 Житлового кодексу України, відповідно до якої житло зберігається за тимчасово відсутніми громадянами у випадках навчання або роботи.

Також апелянт вважає такими, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що до відїзду за кордон він проживав у спірній квартирі, оскільки там проживали квартиранти. Безпідставними є і твердження відповідача про те, що крім спірної квартири у нього немає іншого житла, оскільки в Рожнятівському районі проживають матір та родичі відповідача.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення від 20 квітня 2011 року скасувати та залишити в силі заочне рішення від 15.10.2007 року.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважали законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 з часу одруження з ОСОБА_2 в 1982 році поселився у спірну квартиру як член сімї та зареєструвався в ній на проживання. Від шлюбу сторони мають сина. 04.10.2006 року шлюб між сторонами розірвано.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживав у спірній квартирі до 12.08.2007 року, а потім поїхав по зеленій карті в США. В період з 01.06.2007 року по 13.06.2007 року він лікувався в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні. ОСОБА_2 звернулась в суд з наведеним позовом 06.09.2007 року, тобто до закінчення встановленого ст. 71 ЖК України шестимісячного терміну, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки такий відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Приписами ч. 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно матеріалів справи, а саме довідки ЖЕО №6 від 27.08.2007 року (а.с. 5) в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані і проживають ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_7

За даними довідки ЖЕО №6 від 05.03.2009 року (а.с. 31) ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку 28.11.2007 року на підставі рішення суду від 15.10.2007 року.

Згідно посвідчення серії ААА №583454, виданого 10.12.2003 року (а.с. 30) ОСОБА_6 являється інвалідом 2 групи.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 33) ОСОБА_4 з 01.06.2007 року по 13.06.2007 року перебував на лікуванні в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні з діагнозом цукровий діабет І типу, важкої форми. Адреса його проживання у виписці зазначена: м. Івано-Франківськ, вул. Електрична, 12/56.

За інформацією в актах ЖЕО №6 від 02.07.2007 року, 31.07.2007 року та 27.08.2007 року (а.с. 6, 7, 8) при обстеженні квартири АДРЕСА_2 виявлено, що ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживає. Зі слів ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_4 в січні 2007 року виїхав за кордон.

Судом також встановлено, що після розлучення сторони не ділили спільно нажите майно. Все майно залишалось в спірній квартирі. 12.08.2007 року ОСОБА_4, виїжджаючи по зеленій карті в США (а.с. 29), з собою з квартири забрав тільки необхідні особисті речі, про що він ствердив в судовому засіданні. Позивач з цього приводу заперечень не висловила.

В грудні 2008 року, повернувшись з Америки, він не поселився в спірну квартиру, оскільки там проживають квартиранти, а позивач після розірвання шлюбу перейшла жити до іншого чоловіка.

В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Кожна з сторін заявила в судовому засіданні про проведення оплати житлово-комунальних послуг, наданих в спірну квартиру, в період з січня по липень 2007 року. Однак, доказів цього не надали ні позивач, ні відповідач.

Положеннями ч. 3 ст. 10 та п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, які сторони надали в обґрунтування своїх доводів, в сукупності оцінивши їх, та враховуючи положення ст. 71 ЖК України, якою врегульовано спірні правовідносини, правильно дійшов висновку про безпідставність позову ОСОБА_2

Доводи апелянта, що суд прийняв оскаржуване рішення без урахування пояснень свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки вказані свідки були допитані в судовому засіданні 15.10.2007 року, за результатами якого суд прийняв заочне рішення, яке ухвалою суду від 25.01.2010 року було скасоване.

При новому розгляді справи ці свідки не допитувались і сторони не настоювали на їхньому допиті.

Щодо посилання апелянта на акти ЖЕО №6 від 02.07.2007 року, 31.07.2007 року та 27.08.2007 року (а.с. 6, 7, 8), то такі правильність висновку суду не спростовують, оскільки в них не зазначено в якій період часу проводилось обстеження та зі слів ОСОБА_2 значиться, що її чоловік виїхав за кордон в січні 2007 року.

В силу дії ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначених відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_10