УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання поруки припиненою,

за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило достроково стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 9 069,07 дол. США, що еквівалентно 116 284 грн 54 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до кредитного договору від 27 лютого 2008 року № відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було надано ОСОБА_5 споживчий кредит у сумі 17 185,00 дол. США строком до 27 лютого 2014 року із сплатою 12,95 % річних, а відповідно до додаткової угоди № 3 сторони погодили збільшити строк надання кредиту до 27 квітня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором 17 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № .

Посилаючись на те, що боржник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого за ним станом на 03 жовтня 2014 року утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 7 939,08 дол. США, з яких прострочена сума боргу складає 894,60 дол. США, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки від 17 квітня 2009 року № та відмовити в позовних вимогах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на те, що йому не було відомо про укладення додаткової угоди № 3 до кредитного договору, якою строк кредиту був збільшений на 38 календарних місяців, а також у зв'язку із непред'явленням протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимоги до нього, як поручителя.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» 9069,07 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 про визнання поруки припиненої задоволено.

Відмовлено в позовних вимогах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредиту у загальному розмірі 9 069,07 доларів США, що еквівалентно 116 284 грн 54 коп., яка складається з: кредитної заборгованості у розмірі 7 939,08 доларів США, еквівалент 101 795 грн 70 коп., заборгованості за процентами - 465,33 доларів США, еквівалент 5 969 грн 07 коп. та заборгованості по пені - 8 519 грн 77 коп.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первинний позов та задовольняючи зустрічний позов, виходив з того, що ОСОБА_5 порушила умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах, зазначених в кредитному договорі, у зв'язку із чим наявні підстави для стягнення з неї заборгованості за розрахунком банку; при цьому відмовляючи в задоволенні вимоги про солідарне стягнення боргу, суд виходив з того, що договір поруки припинив свою дію, оскільки строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, відповідно до якого було укладено договір поруки, настав 27 лютого 2014 року, проте кредитором не була пред'явлена вимога щодо виконання основного зобов'язання до поручителя.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи первинний позов і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), виходив із того, що 23 червня 2010 року між позичальником та банком було укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої сторони збільшили строк надання кредиту до 27 квітня 2017 року, і згоду на внесення відповідних змін до кредитного договору було надано і поручителем ОСОБА_6 відповідно до додаткової угоди від 23 червня 2010 року № 1 до договору поруки (а. с. 79); при цьому суд врахував, що у зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань, 11 вересня 2014 року позивач направив вимогу про виконання договірних зобов'язань як позичальнику, так і поручителю (а. с. 27-28), а у жовтні 2014 року звернувся до суду з цим позовом, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, оскільки встановлений законом строк пред'явлення вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя позивачем не пропущено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк