У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16 332 грн. заборгованості за двома договорами банківських вкладів. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_7 посилалась на те, що між нею та ПАТ „Банк „Демарк 07 жовтня 2013 року та 09 січня 2014 року були укладені договору банківського вкладу на суму 13000 доларів США та 2000 доларів США з терміном повернення 13 жовтня 2014 року і 14 січня 2015 року відповідно. З 25 вересня 2014 року у ПАТ „Банк „Демарк введено тимчасову адміністрацію, а 26 січня 2015 року через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 отримала 180 176 грн. 93 коп., хоча за її розрахунками Фонд повинен їй був виплатити 196 508 грн. 38 коп. Таким чином, Фонд не включив до виплати суму в розмірі 16 662 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_7 наполягає на тому, що вона не зверталась до банку із заявою про дострокове розірвання договорів та повернення коштів, тому станом на день введення у банку тимчасової адміністрації Фонд повинен був виплатити їй 15 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 193 622 грн. 64 коп. Відмовляючись повернути кошти, які належать їй на праві власності, Фонд порушує Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції. Також, на думку ОСОБА_7, оскільки вклади нею було здійснено в іноземній валюті, то їх повернення також повинно відбуватись в іноземній валюті. Позивач стверджує, що банк неправомірно та безпідставно розірвав договори на підставі її листа від 09.09.2014 року.

В письмових запереченнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу позивача ОСОБА_7 ҐІ.М. відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача коштів в сумі 16 332 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить на наступного висновку.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню.

Проте, наведені вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку із достроковим розірванням договорів банківського вкладу позивачу були виплачені суми з проведеним відповідним перерахунком нарахованих відсотків. Крім того, суд зазначив, що обставини, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги не свідчать про наявність публічно-правових відносин, а тому позовні вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не може погодитись із такими висновками, виходячи з наступного.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 цього Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 „Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів та ч.ч. 1.,2 ст. 3 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_7 звернулась до суду з вимогою про стягнення заборгованості з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то такі вимоги повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Проте в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК України із закриттям провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1 ст. 310, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2015 року скасувати і закрити провадження по даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: