АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/942/15-ц Номер провадження 22-ц/786/358/16Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

За участі секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, третя особа - Григор`єва ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Посилалась на те, що у будинку № 49 по вул. Петровського в селищі Решетилівка постійно проживала та була зареєстрована разом з матірю ОСОБА_4, її громадянським чоловіком ОСОБА_5, своєю сестрою - ОСОБА_6 та племінницею - ОСОБА_7 14 вересня 2000 року помер ОСОБА_5 17 квітня 2007 року померла ОСОБА_6 08 лютого 2013 року померла ОСОБА_4 Зазначала, що має всі підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю на спірний будинок.

У звязку з вказаним, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок (зазначений в технічному паспорті А-1, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м.) та господарсько-побутові споруди: літня кухня (зазначена в технічному паспорті Б), сарай (зазначений в технічному паспорті В), убиральня Г, сарай Ж, ворота - № 1, огорожа № 2, що знаходяться в селищі Решетилівка, вул.. Петровського, 49, Решетилівського району, Полтавської області.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до норм ч.ч.1,2 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 серпня 1994 року колгосп ім. Горького Решетилівського району Полтавської області подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар житловий будинок № 49 з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Петровського в селищі Решетилівка, Полтавської області. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та право власності ОСОБА_5 на житловий будинок зареєстроване в КП Полтавського БТІ «Інвентаризатор».

З позову ОСОБА_2 вбачається, що остання проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_4, її громадянським чоловіком ОСОБА_5, своєю сестрою - ОСОБА_6 та племінницею -ОСОБА_7

Вказувала на те, що її мати проживала разом з ОСОБА_5 як чоловік і жінка та вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_5, на думку позивача, її мати ОСОБА_4 добросовісно і безперервно володіла протягом 19 років будинком № 49 в селищі Решетилівка, Полтавської області і тому у відповідності до ч.1 ст. 344 ЦК України є такою, що набула право власності на нього.

А так як, ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_4, то також має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Так відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13 лютого 2013 року вбачається, що в Решетилівській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4, однак, відомостей про те, хто є правонаспуником, не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

З огляду на викладене, підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на житловий будинок № 49 в селищі Решетилівка, Полтавської області не вбачається, оскільки, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів свого проживання у вказаному житловому будинку.

Крім того, доказів, які б підтверджували, що її мати добросовісно користувалась та проживала 19 років в житловому будинку № 49 в селищі Решетилівка, Полтавської області суду як першої так і апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_1