АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретаря Шерівської Ю.А.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітня ОСОБА_7, в інтересах якої діють ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 8 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення.

Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_8, після смерті якого за нею було визнано право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3, який є її сином і проживає у вказаному будинку без реєстрації, застосував до неї фізичне насильство, у зв'язку з чим вона була змушена покинути власне житло та проживати окремо.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------22ц- 189/16 головуючий у І-й інстанції Вівчар Г.А.

категорія:43 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

З приводу застосування відповідачем до неї фізичного насильства вона неодноразово зверталась до Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області з відповідними заявами.

Посилаючись на ці обставини, просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та виселення.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 8 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник уточнили вимоги апеляційної скарги і просили скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 проживає без реєстрації у вказаному будинку з моменту народження як член сім'ї позивачки.

За змістом ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Отже, члени сім'ї власника житла набувають право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена його сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України, ОСОБА_1 не заявляла позов до ОСОБА_3.

Помилковим є посилання заявника в апеляційній скарзі на положення ч.2 ст.406 ЦК України як на підставу для задоволення вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Частина друга статті 406 ЦК України надає право власнику майна, обтяжаного сервітутом, звертатися до суду з позовом про припинення чинності сервітуту у зв'язку з виникненням обставин, які мають істотне значення.

Така обставина як порушення відповідачем правил співжиття, на яке посилається заявник в апеляційній скарзі, за певних умов може бути підставою для виселення відповідача відповідно до ст.116 ЖК України, а не для припинення чинності сервітуту в розумінні ч.2 ст.406 ЦК України.

Окрім того, позивачка не надала суду доказів на підтвердження фактів порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному будинку.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: