У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, за касаційною скаргоюОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1

На території вказаного будинку з надвірними спорудами знаходяться самовільні будівлі, а саме: жилий будинок з мансардою, позначений у технічному паспорті

літ. «В-ІІ пов.», відкрита веранда «в-ІІ пов.», надбудова «Ф».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок з мансардою, зазначений в технічному паспорті літ. В-ІІ пов.», надбудову «Ф», розташовані на земельній ділянці площею 590 кв. м. по АДРЕСА_1

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, в апеляційному порядку його оскаржила ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2015 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито.

Згодом в апеляційному порядку рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року оскаржила ОСОБА_5, за апеляційною скаргою якої ухвалою апеляційного суду Запорізької області від

2 квітня 2015 року відкрито апеляційне провадження.

15 липня 2015 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_3 щодо залучення його до участі в даній справі в якості третьої особи, як колишнього чоловіка позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 відмовлено у задоволені клопотання про залучення до участі у справі.

Того ж дня, 15 липня 2015 року, від представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_6, надійшла заява про відмову від позову, в якій також порушено питання про скасування рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року та закриття провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_1, в особі її представника ОСОБА_6 від позову до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року у цій справі скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу про прийняття відмови від позову, скасування рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня

2009 року та закриття провадження у справі, апеляційний суд виходив із вимог

ст. ст. 31, 174, 205 ЦПК України.

Відповідно до вказаних норм, позивач на будь-якій стадії розгляду справи має право відмовитись від позову.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом, передбаченого нормами цивільного процесуального законодавства, звернувшись до апеляційного суду із відповідною заявою про закриття провадження у справі та скасування ухваленого раніше судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про те, що апеляційний суд незаконно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на зазначене вище рішення суду першої інстанції, оскільки остання не брала участі у справі і її права не порушено.

Суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень, передбачених розділом V ЦПК України.

Зокрема, ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як убачається з матеріалів справи (а.с. 200-205) ОСОБА_5 є власником 1/5 частини будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, що розташований по сусідству із належним позивачеві будинком.

Отже, для вирішення питання, чи були оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушені права ОСОБА_5, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та витребував справу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовує.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня