Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №324/2354/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Іванченко М.В.
Провадження №22-ц/778/669/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 31.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем було укладено договір №DNH4KP23610829, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 925 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,8% річних.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач ОСОБА_4 не виконав належним чином зобовязання за вказаним договором, у звязку з цим станом на 08.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 75 549 грн. 42 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2 892 грн. 28 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 19 505 грн. 38 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 49 077 грн. 98 коп., штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. та 3 573 грн. 78 коп..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 року в сумі 75 549 грн. 42 коп., а також судові витрати.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.45-46).

Учасники апеляційного розгляду, які не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, зміни місця проживання, заперечень або пояснень по справі від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 31 березня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № DNH4KP23610829, за умовами якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 2 925 грн. строком на 12 місяців по 30.03.2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах (а.с.5).

Відповідач, підписуючи 31.03.2006 року заяву, надав свою згоду на те, що вказана заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), Тарифами, складають між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с.5, зворот).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 278,61 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 08.10.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 75 549 грн. 42 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2 892 грн. 28 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 19 505 грн. 38 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 49 077 грн. 98 коп., штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. та 3 573 грн. 78 коп..( а.с.4).

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У звязку з викладеним необхідно перевірити наявність належних і допустимих доказів, які б безспірно підтверджували, що Умови про надання споживчого кредиту містили збільшений строк позовної давності у момент підписання заяви позичальника і в подальшому вони не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, №6-1926 від 04 листопада 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт)не підписані відповідачем, заява позичальника про отримання кредиту також не містить відповідної домовленості про збільшення строку позовної давності, а тому твердження позивача про збільшення сторонами строку позовної давності до 5 років відповідно до п. 5.5 Умов є безпідставними.

Відповідач подав до ухвалення рішення судом першої інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності ( а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності із зверненням до суду за захистом свого порушеного права, клопотання про поновлення строку позовної давності та питання поважності причин пропуску банком строку позовної давності позивачем не заявлялось.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального закону, зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Твердження апеляційної скарги про те, що мало місце переривання сроку позовної давності, оскільки відповідачем частково погашалась заборгованість за кредитним договором, є неприйнятним.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

При цьому у дослідженні обставин, повязаних із вчиненням зобовязаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 року, укладеного із ОСОБА_4 вбачається, що 08.02.2013 року сума заборгованості за наданим кредитом зменшилася з 2 925 грн. до 2 899,75 грн., а також 13.02.2013 року до 2 892,28 грн.( а.с.4зворот).

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги, оскільки оплату певної суми у 2013 році здійснено поза межами строку позовної давності.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: