АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/314/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: адвоката ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

06 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що за умовами кредитного договору від 13 червня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_9, остання отримала кредит у сумі 112000 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 12 травня 2023 року включно.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за договором кредиту від 13 червня 2008 року, цього ж дня між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за якими останній зобов'язався перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_8 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

Позивач вказує, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість станом на 16 вересня 2014 року в розмірі 2 014 974. 45 гри.

Тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» вказану суму заборгованості за кредитним договором від 13.06.2008 року.

24 листопада 2014 року відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали заперечення на позовну заяву, в якому просили суд застосувати строки позовної давності, (а.с. 24-25).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2015 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2015 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставини справи, не дано оцінки наданим сторонами доказам та не вірно застосовано норми матеріального права, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача. учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем, а також вказав, що по договору кредиту нотаріусом вже видавався виконавчий документ, який частково виконаний.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з статтею. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629ЦК).

Встановлено, що 13 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № 895/03-021-104, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 112 000 доларів США зі сплатою не пізніше 13-го числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 1509,32 доларів США, що включають в себе заборгованість по кредиту і процентах, із кінцевим строком виконання до 12.05.2023 року включно.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (ануїтетного платежу), процентів, комісій позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов'язань за договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення (а.с. 8-13).

На забезпечення виконання зобов'язання за вище вказаним кредитним договором 13 червня 2008 року укладений договір поруки між банком та ОСОБА_7, за умовами якого, в разі невиконання у повному обсязі ОСОБА_8 зобов'язань по договору кредиту, поручитель несе солідарну відповідальність по поверненню суми кредиту, сплаті відсотків, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу)(а.с.14-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16.09.2014 ОСОБА_8 має сплатити позивачу 2 014 974,45 грн., з яких: 1 337 261,85 гри. - тіло кредиту; 547 289,39 грн. - відсотки за користування кредитом; 20 340,75 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 75 626,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків та 34 455,67 грн. -комісія (а.с. 6-7).

Слід зауважити, що пеня нарахована за останній рік перед зверненням до суду(а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Укладаючи кредитний договір, його сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Згідно із частиною 1 ст. 554 ЦК та п.3.1.2. договору поруки, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки(ч. 4 ст. 559 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред'явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Пунктом 3.2.5 кредитного договору від 13 червня 2008 року передбачено, що в разі порушення позичальником зобов'язань по належному поверненню суми кредиту та інших платежів, передбачених цим договором, кредитор має право письмово повідомити позичальника про розірвання договору, наслідком чого є дострокове, протягом 30-ти днів від дня отримання відповідної письмової вимоги, виконання позичальником всіх своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що банк направляв позичальнику письмове повідомлення про необхідність дострокового виконання зобов'язань на загальну суму 124 446,26 доларів США 06 січня 2011 року (а.с. 29).

Оскільки вимогу про дострокове повне повернення позичальником та поручителем кредиту банк пред'явив 06.01.2011 року, то відповідачі повинні були сплатити усі належні платежі за вищезгаданим договором кредиту протягом 30 календарних днів від дня отримання такого повідомлення, тобто до 14.02.2011 року (а.с. 29,69).

Проте платежі не були проведені.

Тому суд першої інстанції вважав, що саме з цієї дати (з 14.02.2011 року) необхідно було проводити відлік трьохрічного строку на звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості, визнавши його пропущеним, так як позов був поданий лише 06.11.2014 року.

Між тим, як вбачається з довідки Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 19.11.2014 року, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 22.04.2011 року було вчинено виконавчий напис № 1516 про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартири АДРЕСА_1) для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором від 13.06.2008 №895/03-021-104 в сумі 109 640,36 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 02.03.2011 становило 870 248,43 грн.

У результаті реалізації вказаного майна вимоги кредитора було задоволено лише на суму 241 797,63 грн., виконавчий документ повернуто позивачу з частковим виконанням в листопаді 2011 року з можливістю повторного пред'явлення до виконання строком до грудня 2012 року (а.с. 33, 38-39).

Незадоволеними залишилися на той час вимоги кредитора на загальну суму 628 450,80 грн. Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність порушеного права ПАТ «Укрсоцбанк» з боку відповідачів, які належним чином не виконали свої кредитні зобов'язання перед банком.

Як зазначено в доповіді, в рамках розгляду цієї справи відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звернулися до суду з заявою про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.(а.с. 24-25).

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки п. 1.1.1. кредитного

договору встановлено обов'язок позичальника сплати не пізніше 13-го числа кожного

місяця ануїтетних платежів у розмірі 1509.32 доларів США, то право кредитора

вважається порушеним з моменту припинення внесення таких платежів, а початок

позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) внесення останнього

такого платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір діє до 12 травня 2023 року включно. Останній платіж по виконанню напису нотаріуса внесено 08 листопада 2011 року, наступний платіж передбачений по графіку з 14.11 по 13.12.2011 року і з 14.12.2011 року іде відлік трирічного строку позовної давності, тоді як позов пред'явлено 06 листопада 2014 року (а.с 8, 6 на звороті, 2).

Тобто строк звернення до суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором банком не пропущений.

Крім того, слід зауважити, що наявність виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог кредитора, який в повному обсязі не виконаний боржником, не

припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Тому посилання суду у рішенні, в тому числі, і на дану обставину, як на підставу відмови у задоволенні позову, є безпідставними.

Щодо стягнення коштів з поручителя. В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як зазначено вище, строк основного зобов'язання встановлений, так як п.1.1.1 кредитного договору передбачено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 12.05.2023 року.

Пунктом 6.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічні положення також викладені у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Верховний Суд України в своєму правовому висновку у цивільній справі №6-53цс14 від 17.09.2014р., який є обов'язковим для застосування в аналогічних справах, дійшов висновку про те, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Таким чином, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Встановлено, що останній платіж внесено 8 листопада 2011 року. Згідно з даними по графіку наступний платіж повинен був проводитися в період з 14.11 по 13.12.2011 року (а.с.6 зв.). Проте черговий платіж боржником не був проведений. Тому, починаючи з 14 грудня 2011 року, тобто з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, слід рахувати шестимісячний термін, протягом якого банк повинен був би пред'явити претензії в судовому порядку про стягнення заборгованості за невиконання основним боржником кредитного договору.

Між тим, в період з 14 грудня 2011 року до 06 листопада 2014 року (день звернення до суду) вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за кредитним договором в судовому порядку не пред'являв. Вимогу про сплату заборгованості ні основному боржнику, ні поручителю банк, в цей період, також не направляв. Тому порука, в цьому випадку, вважається припиненою.

З цих підстав заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню лише з основного боржника ОСОБА_8.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, зазначені вище норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Питання судових витрат судом вирішено відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303. 307. 309. 314. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суд)' Черкаської області від 12 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по кредитним договором - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором № 895/03-021-104 від 13.06.2008 року на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в розмірі 2 014 974,45 грн. (два міліони чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят чотири грн.45 коп.) та судовий збір в сумі 5 481 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн.

В частині стягнення з ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 13.06.2008 року відмовити в зв'язку з припиненням поруки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :