Номер провадження: 22-ц/785/506/16
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ленця Олега Васильовича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу квартири та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

21.09.2010 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області звернулась ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про спонукання укласти договір купівлі - продажу квартири квартири АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про спонукання укласти договір купівлі - продажу квартири задоволено. Визнано дійсною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд». Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 74).

06.11.2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Ленець Олег Васильович подав апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2015 року. Апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм цивільного законодавства. А саме на те, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд (майновий поручитель) 20.05.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язання було укладено Договір іпотеки (реєстр. № 3899), згідно з яким в заставу було передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 тому ухвалене рішення безпосередньо стосується порушених законних прав банку. просив поновити строк на апеляційне оскарження. Апелянт вказує на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» укладений з недотриманням форми укладання правочинів, предметом якого є нерухоме майно. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 77-79). Також апелянтом було подано заяву про поновлення с троків на апеляційне оскарження. В заяві апелянт зазначає, що про зазначене рішення ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо лише під час розгляду в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області справи № 500/6307/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Північзахідтрансбуд», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки частково недійсним (а.с. 80).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.12.2015 року заяву представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ленця Олега Васильовича про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року задоволено. Поновлено Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» строк на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ленця Олега Васильовича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу квартири та визнання права власності (а.с. 126-127).

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. Позивачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, посилаючись на можливість застосування до спірних правовідносин, що виникли між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» ч.2 ст.220 ЦК України, прийшов до висновку, що оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, позивач повністю оплатила вартість квартири, а відповідач передав вказане майно, згідно акту приймання - передачі від 18.03.2008 року (а.с. 50), але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 18.03.2008 рокуОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» (а.с. 53). Крім того, судом було визнано право власності на спірну квартиру з посиланням на ст. 655 ЦК України без додаткового мотивування (а.с. 74).

З таким застосуванням норм матеріального права та висновком суду першої інстанції по суті виниклого спору колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2008 року, між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд», був укладений договір № 23 купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 який було визначено сторонами як попередній (а.с. 53). Відповідно до умов укладеного договору було визначено загальну вартість квартири в розмірі 172421 грн. 20 коп., яка ОСОБА_3 була передана у повному обсязі ТОВ «Північзахідтрансбуд», що підтверджено квитанцією № 8378844 від 18.03.2008 року (а.с. 54). Згідно акту від 18.03.2008 року приймання передачі зазначена вище квартира була передана у власність ОСОБА_3 (а.с. 55). У відповідності до умов вказаного договору відповідач зобов'язався укласти в нотаріальному порядку з позивачем договір купівлі-продажу квартири, разом з тим на момент вирішення спору сторони, за твердженням позивача з вини відповідача, вони його не уклали.

Як роз'яснив в п.13 Пленум Верховного суду України в Постанові від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а крім того вказаний договір підлягає державній реєстрації

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Таким чином, правочин укладений між сторонами не може бути визнаний дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. На вказану обставину звертав увагу Верховний суд України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-162цс12, висновки якого є обов'язковою для всіх судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є видом недійсного правочину, а тому не породжує для його будь-яких наслідків крім передбачених законом (ст. 215 ЦК України).

Відповідно підстав для задоволенні позовних вимог в частині визнання договору дійсним у суду першої інстанції не було.

Щодо позовних вимог про визнання право власності, то як вбачається з тексту позову та рішення суду, на думку позивача, виникнення права власності є наслідком визнання договору купівлі-продажу дійсним, з чим погодився суд першої інстанції.

Між тим, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України (в справі яка розглядається - в порядку ст.ст. 220, 657 ЦК України) . Таким чином, право власності не могло бути визнано за позивачем за заявленим підставами (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року N 6-318цс15).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку невірним застуванням судом першої інстанції норм матеріального прав та невірної оцінкою встановлених по справі обставин на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України.

Окремо колегія суддів зауважує, що апелянт є іпотекодержателем спірної квартири відповідно до договору іпотеки (реєстр. № 3899) від 20.05.2008 року, згідно з яким в заставу було передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 83-88). При цьому відповідач по справі, який 07.02.2008 року зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру (а.с.59-60), після укладення договору від 18.03.2008 року, який було визначено сторонами як попередній формально мав юридичні умови для укладення договору іпотеки, оскільки попередній договір як нікчемний, не створює будь-яких юридичних наслідків. Разом з тим, не повернувши грошові кошти позивача після укладання договору іпотеки він грубо порушив загальні засади цивільного законодавства, зокрема вимоги розумності та справедливості. За обставинами справи поновлення порушеного балансу можливе лише у разі повернення грошових коштів банку відповідачем та припинення іпотеки або повернення грошових коштів відповідачем з врахуванням ринкової вартості спірної квартири на момент їх повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п. 1, 3 ч. 1. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ленця Олега Васильовича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу квартири та визнання права власності - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2011 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу квартири та визнання права власності, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик