Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/2243/15-ц
№ 2/733/26/16
Рішення

Іменем України

"02" лютого 2016 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Мошенець Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 та

представника відповідача Філіпової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Блок Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 3,4735 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. Так, між ним та ПАТ "Блок Агросвіт" був укладений договір оренди на зазначену вище земельну ділянку, проте в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у підписаному сторонами договорі не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, не вказані якісні показники об»єкта оренди, не у повній мірі відображені реквізити орендаря земельної ділянки. Крім того, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та в акті приймання-передачі земельної ділянки відсутня дата їх підписання, після державної реєстрації договору оренди землі не було забезпечено проведення паспортизації земельної ділянки з метою визначення стану об»єкта оренди на момент її передачі в оренду та не забезпечено відображення відповідних показників в акті приймання-передачі, у договорі оренди землі не вказані умови збереження стану об»єкта оренди та якісні його показники, а також строк оренди визначено без урахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав, пояснивши також, що відповідач не виконав у повному обсязі договору та не виплатив позивачу орендну плату за 2015 рік.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився.

Представник відповідача Філіпова В.Г. у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити за безпідставністю, пояснивши, що кадастровий номер земельної ділянки зазначений у акті приймання-передачі земельної ділянки, який є невід»ємною частиною договору оренди землі, також у схемі розташування земельної ділянки та кадастровому плані земельної ділянки. Щодо відображення всіх реквізитів у договорі оренди та актах визначення меж земельної ділянки та приймання-передачі земельної ділянки, то вони всі зазначені. Будь-які закони не містять у собі норм, які б визначали обов»язок орендаря включати у договір оренди землі таку істотну умову як проведення агрохімічної паспортизації земельної ділянки, і тим більше давали б підставу для визнання договору оренди землі недійсним. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі» за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Однак, з приводу таких умов позивач до відповідача не звертався, а тому слід вважати, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Пунктом 20 договору оренди землі встановлені умови збереження об»єкта оренди, тобто умовами збереження стану земельної ділянки згідно договору якраз і є перелічені самим же позивачем дії, визначеніЗаконами України «Про охорону земель» та «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Крім того, актом приймання-передачі земельної ділянки в п. 2 визначено, що земельна ділянка знаходиться у стані, придатному для використання та відповідає вимогам Договору оренди землі, укладеному між Орендарем та Орендодавцем. Що стосується врахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, то жодною нормою чинного законодавства не передбачено, що дана умова є обов»язковою, тим паче істотною.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що дійсно вона з позивачем отримали у 2012 році орендну плату за 2012, 2013 та 2014 роки у розмірі 10 600 грн. За 2015 та 2016 рік орендну плату ОСОБА_3 не отримував, а отримав у 2012 році 10 000 грн в рахунок орендної плати за ОСОБА_5 по довіреності останнього.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що дійсно у 2012 році ОСОБА_3 була виплачена орендна плата за 2012, 2013 та 2014 роки у розмірі 10 600 грн. Крім того, останній зі своєю дружиною зверталися до нього з проханням надати кошти на лікування ОСОБА_3, у зв»язку з чим останньому у 2012 році наперед було виплачено 10 000 грн в рахунок оплати за орендну плату за 2015 та 2016 роки.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статею 13 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»заний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства».

За змістом ст.ст. 16, 18, 19 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

У судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2013 року між позивачем та ПАТ «Блок Агросвіт» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,4735 згідно державного акта серії НОМЕР_1, строком дії 5 років (а.с. 11-14, 34-35), який був зареєстрований в реєстраційній службі Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області 23 грудня 2013 року (а.с. 10), при цьому також був складений кадастровий план меж земельної ділянки НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3, яка передається в оренду на території Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області (а.с. 17) та складена відповідна схема розташування цієї земельної ділянки (а.с. 18).

Відповідно до акту прийняття-передачі земельної ділянки вбачається, що ОСОБА_3 23 грудня 2013 року передав, а відповідач прийняв згідно Договору оренди землі у користування земельну ділянку, що знаходиться на території Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області загальною площею 3,4735 га та придатна до сільськогосподарського використання і відповідає умовам Договору оренди землі, укладеному між сторонами (а.с. 36 - на звороті).

Із акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 23 грудня 2013 року, погодженого між сторонами, вбачається, що земельна ділянка позивача із зазначенням її кадастрового номеру передається в оренду в складі єдиного масиву. Обмеження щодо використання земельної ділянки відсутні. Орендар зобов»язується ефективно використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та своєчасно сплачувати орендну плату відповідно до договору оренди землі (а.с. 36).

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до частини першої статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно зі ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на час укладення договору оренди землі) істотними умовами договору були: об»єкт оренди (кадастровий номер, місцерозташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об»єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У розумінні ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлений факт відсутності у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, перелік яких визначений у ч. 1 ст. 15 цього Закону, безсумнівно може стати підставою для визнання договору недійсним, але в тому разі, якщо через відсутність істотної умови в договорі порушуються права чи охоронювані законом інтереси особи, що заявила відповідну вимогу про недійсність договору оренди землі (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13).

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі є укладеним із моменту його державної реєстрації.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні представник позивача не навів переконливих доказів про те, що через відсутність у договорі оренди землі від 05 лютого 2013 року таких істотних умов як кадастровий номер та умови збереження стану об»єкта оренди порушуються права чи охоронювані законом інтереси позивача, враховуючи, що кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_3 зазначений у кадастровому плані та схемі розташування земельної ділянки останнього, а також у акті визначення меж земельної ділянки в натурі та акті приймання-передачі земельної ділянки, які є невід»ємними додатками до договору оренди землі, а в п. 20 Договору оренди землі зазначено, що орендар здійснює користування орендованою земельною ділянкою в порядку та умовах, визначених чинним законодавством та умовами цього Договору, а також здійснює необхідні заходи для збереження стану орендованої земельної ділянки, крім того в акті визначення меж земельної ділянки від 23 грудня 2013 року орендар зобов»язався ефективно використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

Посилання позивача на інші порушення під час укладення договору не є істотними умовами і не впливають на визнання договору оренди землі від 05 лютого 2013 року недійсним.

При цьому суд враховує, що позивач підписавши зазначений договір, будь-яких претензій щодо незгоди з умовами договору відповідачу не пред»являв, погодився з його умовами, який був зареєстрований у порядку, встановленому законом, договір виконується сторонами, орендна плата позивачу виплачена наперед за майбутній період, а посилання представника позивача на несплату ОСОБА_3 орендної плати за 2015 рік не заслуговує на увагу, так як згідно п. 13 Договору виплата орендної плати у грошовій формі здійснюється на підставі письмової заяви, з якою, як установлено у судовому засіданні, позивач до відповідача не звертався, також суд бере до уваги пояснення представника позивача, який зазначив, що визнання недійсним договору оренди землі необхідно позивачу для укладення нового договору оренди з іншим орендарем.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 208, 210, 215, 638, 640, 792 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про оренду землі», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Блок Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М.Овчарик