Справа №: 343/2237/15-ц
Провадження №: 2/0343/46/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Андрусіва І. М.,

з участю: секретаря судового засідання -Височанської О.З.

адвоката - Коцковича В.М.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням і виселення з жилого приміщення, що належить приватному власнику, в зв"язку з недотриманням правил співжиття,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та виселити його із вказаного приміщення в зв"язку з недотриманням ним правил співжиття, стягнути з відповідача на її користь вартість сплаченого судового збору та вартість послуг адвоката при складанні позовної заяви згідно квитанції.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, ще вона є власником АДРЕСА_1. Крім неї у даному будинку зареєстровані її дочка ОСОБА_5, її колишній чоловік ОСОБА_3, її онуки та син ОСОБА_6.

Відповідач, проживаючи з ними, постійно приходить додому п"яний, вчиняє скандали, на зауваження не реагує, ображає її, нецензурно виражається, чинить фізичне насильство.

По причині систематичних конфліктів, принижень, погроз, які чинить відповідач, її життя разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним. Саме така поведінка відповідача була підставою її неодноразових звернень в органи міліції Проте він не реагує на числені скарги щодо його поведінки і продовжує терирозувати як її, так членів її сім», хоча у силу свого захворювання їй не можна хвилюватись.

Вважає, що у зв»язку систематичними порушеннями правил співжиття, які виражаються у вчиненні психологічного насильства щодо неї, її дочки та внуків як членів сім»ї, застосовуючи погрози, образи, нецензурну лайку, робить неможливим для неї та інших членів сім»ї нормальне проживання з ним в одному будинку, що привело до стану постійної психологічної напруги, страху, тривоги, його слід виселити із даного житлового будинку без надання іншого жилого приміщі та зняти з реєстрації. Саме з наведених підстав і звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на та, що будучи в алкогольному сп"янінні на сварки його провокували його колишня дружина та позивачка, іншого житла він не має, у зв"язку з чим просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником будинку АДРЕСА_1, який вона отримала після смерті її батьів, фактично вступивши в управління спадковим майном. Даний будинок 1940 року побудови,складається з двох кімнат, в одній з яких проживає позивачка з сином-інвалідом дитинства, а у іншій-дочка з колишнім чоловіком,відповідачем по справі та трьома дітьми.

Згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Позивачка просить виселити ОСОБА_3 з належного їй на праві власності житлового будинку, та виселити його з будинку з підстав, зазначених ст.116 ЖК України.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Аналізуючи норму даної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді громадських робіт на строк 30 годин.

З даних висновку ДІМ Долинського РВ УМВС від 30.09.2015 року встановлено, що розгляд заяви позивачки стосовно погроз її колишнього чоловіка, який знаходився в нетверезому стані, фізичною розправою над нею, завершено та у зв»язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення у діях відповідача, підстав для внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. З даного висновку вбачається, що ОСОБА_3 пообіцяв дружині поводити себе пристойно та не погрожувати їй фізичною розправою

З даних висновку по матеріалах, зареєстрованих в журналі ЄО № від 22.12.2015 року, затвердженого начальником Долинського ВП 23.12.2015 року,встановлено про те,що ОСОБА_3 винесено офіційне застереження про неприпустимість учинення насильства в сім"ї. Наслідки вчинення такого правопорушення йому роз"яснено, вказаний вище висновок отримав, про що свідчить підпис відповідача на офіційному попередженні про неприпустимість учинення насильства в сім"ї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду дала показання, що життя з відповідачем нестерпне, він постійно зловживає спиртними напоями та вчиняє різного роду скандали, свідками чого стають діти. Часто погрожує фізичною розправою та неодноразово наносив побої.

Таким чином судом встановлено, що вжиті відносно ОСОБА_3 заходи попередження з приводу його протиправної поведінки, виявилися безрезультатними, останній продовжував антигромадське поводження, і така поведінка носила систематичний характер.

Аналізуючи вищезазначені докази ,суд приходить до висновку, що відповідач своєю поведінкою та своїми діями створює для неї та її сім"ї неможливість спільного проживання в одному будинку; систематичність характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження і продовження відповідачем негідної поведінки, а тому ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 116, 157 Житлового кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-216, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку АДРЕСА_1 в зв"язку з систематичним порушенням ним правил співжиття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 2487,20 гривень судових витрат, згідно квитанцій.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: