РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У серпні 2015року позивач, ПАТ КБ « Правекс-Банк», звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_1, ОСОБА_3, заборгованість за кредитним договором №6399-020/08Р від 13.11.2008 року в загальній сумі 214110,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог банк зазначає, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого, позивач надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 71489,00 грн. зі сплатою 21,49 % річних. Для забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до якого останній несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання відповідачем умов кредитного договору. У звязку з неналежним виконання відповідачами зобовязань за договором утворилась заборгованість в загальній сумі 214110,70 грн., яку позивач просить стягнути.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив в задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

13.11.2008 року між АКБ « Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6399-020/08Р, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 71489,00 грн. для придбання автомобілю з кінцевим строком повернення 13.11.2013року та зі сплатою 21,49 % річних відповідно до п.1.2 кредитного договору, що сторонами не оспорюється.

Отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до укладеного договору підтверджується заявою на видачу готівки №17 від 13.11.2008 року.

Таким чином, позивач свої зобовязання виконав надавши відповідачу відповідні кредитні кошти.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 1192,00 грн. щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до п.4.5 підлягають сплаті щомісяця у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії договору вказаного у п.1.2.

Також для забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 13.11.2008 року 6399-020/08Р, згідно п.1.1 якого поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за невиконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором 6399-020/08Р від 13.11.2008 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно наданого банком розрахунку, який відповідачем не спростований, відповідач ОСОБА_1 з травня 2012 року порушила термін сплати щомісячних платежів по кредиту та відсоткам та не здійснила погашення кредиту та відсотків в строк до 13.11.2013р. (п.1.3. договору )

Згідно п.10.1 договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у п.1.2 договору.

Банком на підставі п. 10.1 договору нарахована пеня в сумі 80186,08 грн за прострочення сплати кредиту, а також пеня в сумі 43757,5 грн. за прострочення сплати відсотків.

Згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячним платежем) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З наданих сторонами документів вбачається, що відповідач ОСОБА_4 на час звернення позивача до суду у серпні 2015 року порушив умови договору, щодо сплати щомісячних платежів, тому враховуючи умови договору та заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що сума яка підлягає стягнення, з урахування меж позовних вимог та застосування строку позовної давності, складає по кредиту -19041 грн., по відсоткам - 15337,58 грн., яка виникла за період з серпня 2012р. по серпень 2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення пені підглягають задоволенню в межах річного строку, а саме в частині заборгованості за пенею за прострочення сплати відсотків - 12376,10 грн., заборгованості за пенею за прострочення погашення кредиту 19900,93 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором кредиту 6399-020/08Р від 13.11.2008 року. складає 66655 грн. 61 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку, враховуючи умови договорів та положення ст. 554 ЦК України, як з позичальника та поручителя.

Суд зазначає, що у відповідності до п.4.1. договору поруки він набирає чинності з моменту підписання та діє до 13.11.2016р., тобто в даному випадку підстави для припинення поруки передбачені ст. 559 ЦК України - відсутні.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати стягуються з відповідача на користь позивач пропорційно.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 66655 грн. 61 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» судовий збір в сумі 666 грн. 56 коп., по 333 грн. 28 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.