АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/649/16 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю позивача та його представника,

представника відповідача,

третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 100 000 грн., отриманих ОСОБА_2 в якості повіреного за продаж належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 0800 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 100 000 грн. та 1 000 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. На думку заявника, суд не взяв до уваги, що фактично правовідносини щодо земельної ділянки виникли між позивачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_1, а довіреність між позивачам та заявником була укладена вимушено у зв'язку з нестачею документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідної земельної ділянки. Оскільки домовленість між позивачем та третьою особою про продаж земельної ділянки була усною, питання про потребу письмового оформлення факту передачі грошей ними не піднімалося. Вважає, що правовідносини між ним та позивачем є представництвом за довіреністю, і до них не можуть застосовуватися положення, що регулюють відносини з договору доручення. Також вважає, що суд не дав належної оцінки показанням свідків, які, зокрема, підтвердили факт передачі грошей позивачу за земельну ділянку та постанові про закриття кримінального провадження, якою встановлено факт отримання позивачем авансу у розмірі 1 000 дол. США, і яка позивачем не оскаржена, є законною та не скасованою. Крім того, вважає виконаними свої зобов'язання за довіреністю, з вимогою про надання звіту щодо виконання доручення або повернення довіреності позивач не звертався, обов'язок доводити факт передачі грошових коштів на нього не покладений.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_3, його представника, представника ОСОБА_2 і третьої особи ОСОБА_1, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких причин.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з приписами ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Суд правильно вважав, що за змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов'язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням і що обов'язок по доведенню передачі одержаного лежить на повіреному.

Як вбачається з матеріалів справи 03 квітня 2014 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_3 було уповноважено ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, організаціях і установах незалежно від підпорядкування, форм власності і галузевої належності, в тому числі в сільській раді, управлінні Держкомзему у Тернопільському районі, відділі ДЗК з питань отримання витягу з Державного земельного кадастру, виготовлення експертної оцінки на земельну ділянку, а також продажу земельної ділянки, та розпорядитися (продати) земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 0800 га, що належна ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1. Довіреність видана терміном дії до 03 квітня 2017 року.

Згідно з текстом договору купівлі-продажу від 26 травня 2014 року ОСОБА_2 як представник по вищезазначеній довіреності продав від імені ОСОБА_3, а ОСОБА_1 купив без зміни цільового призначення відповідну земельну ділянку площею 0, 0800 га. Продаж земельної ділянки проведений за 100 000, 00 (сто тисяч) грн., які продавець ОСОБА_2 одержав від покупця ОСОБА_1 під час підписання даного договору.

Відповідно до квитанції № ВТЕ325.24214.1 від 26 травня 2014 року ОСОБА_3 було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 000 грн.(а. с. 9).

Відповідно до довідки про вчинення нотаріальної дії № 140/01-16 від 31 липня 2014 року від імені ОСОБА_3 сплачено податок з доходу фізичних осіб у сумі 5 000 грн., а також державне мито у розмірі 1 200, 00 грн. Також вказано, що 26 травня 2014 року за реєстровим № 261 був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд між ОСОБА_2, що діяв по довіреності від імені ОСОБА_3, посвідченій 03 квітня 2014 року за реєстровим № 183, та ОСОБА_1 На момент вчинення нотаріальної дії довіреність, видана на ім'я ОСОБА_2 була чинна. Продаж земельної ділянки вчинено за суму 100 000, 00 (сто тисяч) грн. (а. с. 10).

Отже, відповідач ОСОБА_2 відповідно до закону мав виконати обов'язок, передбачений ст. 1006 ЦК України.

Однак, як вказує позивач, і чого не заперечує ні відповідач, ні третя особа ОСОБА_1, який безпосередньо займався оформленням договору купівлі-продажу, після нотаріального посвідчення договору відповідач не передавав позивачу ніяких грошей чи будь-яких документів і жодного разу вони не бачилися між собою.

Будь-яких інших доказів того, що повірений ОСОБА_2 передавав гроші за продану земельну ділянку довірителеві ОСОБА_3 суду не було представлено.

За таких обставин колегія вважає, що суд правильно прийняв рішення про задоволення позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, а також в суді апеляційної інстанції представник відповідача та третя особа ОСОБА_1 стверджували, що гроші за продану земельну ділянку були передані позивачу ОСОБА_3 ще до укладення договору купівлі-продажу і гроші в сумі 4 700 доларів США передав позивачу ОСОБА_1, який безпосередньо займався оформленням документів. Як на доказ вони посилаються на показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також на постанову про закриття кримінальної справи від 30 серпня 2014 року.

Колегія вважає, що суд правильно не взяв до уваги показання даних свідків як доказ, оскільки у їхніх показаннях не вбачається, яку суму грошей ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3

Окрім цього, ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у п. 12 вказав, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у п. 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції".

Враховуючи, що договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до ст. 657 ЦК України укладається в письмовій формі, то й виконання зобов'язань по ньому - передача грошей не можуть доводитися показаннями свідків.

Інших письмових доказів про передачу грошей, про що вказують відповідач та третя особа, суду не було представлено, постанова про закриття кримінальної справи також не може підтвердити даний факт, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак