АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/5253/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/132/2016 Головуючий в І інстанції: Спічак О.Б.
Категорія: 25 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року січня місяця 12 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 13 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (третя особа - ОСОБА_3) про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Провідна" шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, у розмірі 76935,59грн.

Позов обґрунтований тим, що 16.06.2014 року в м.Херсоні відбулася ДТП під час якої ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, зіткнувся з мопедом, яким керував його брат ОСОБА_4 Внаслідок ДТП його брат отримав тяжкі тілесні ушкодження та був поміщений на лікування в реанімаційне відділення обласної лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПАТ "Страхова компанія "Провідна" на строк з 21.08.2013 року до 20.08.2014 року включно.20.06.2014 року він, як близький родич потерпілого у ДТП, звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку. В межах кримінального провадження ОСОБА_2 звертався з цивільним позовом до ОСОБА_3 на вказану вище суму в розмірі 76935,59грн., за результатами розгляду який було задоволено, винесено вирок, що набрав законної сили 23.04.2015 року. З моменту ДТП лікування здійснювалось за кошти позивача, що підтверджується відповідними чеками. В травні 2015 року він звернувся до страховика з заявою про проведення страхової виплати, на що отримав письмову відмову через те, що вироком суду з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 76935,59грн. матеріальної шкоди та на користь ОСОБА_5 200000,00грн. моральної шкоди, а стягнення з страхової компанії не передбачено. Вважає, що вказане посилання суперечить положенням ст.ст.22, 23, 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 13 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд не звернув уваги на те, що страхувальник не одержав відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, про що наголошено в ухвалі ВСУ від 04.11.2009 року у справі №6-24866св10. Вважає, що вирішальне значення для правильного вирішення спору є вирішення питання про фактичне отримання коштів. Також вказав, що суд помилково послався на норми ч.4 ст.26 Закону України "Про страхування", оскільки вважає, що він не є страхувальником в розумінні ст.3 вказаного закону, а є потерпілим - особою, якій завдано збитки страхувальником. Крім того, зазначив, що норма ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містить в собі такої підстави для відмови виплати страхового відшкодування як наявність судового рішення про стягнення шкоди з особи, яка її завдала, тому вважає, що страхове відшкодування має бути здійснено на його користь на підставі зазначеного закону як шкода, завдана у зв'язку з лікуванням потерпілого.

У своєму запереченні ПАТ "Страхова компанія "Провідна" просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м.Херсона від 23.03.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої установи (а.с.40-42).

Згідно вказаного вироку 16.06.2014 року близько 07.40 год. ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем ?ВАЗ 2106? і рухаючись по Бериславському шосе зі сторони с.Жовтневе в районі перехрестя з вул.Зала Егерсег, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б), 2.9 а) та 16.13 ПДР, виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу і допустив зіткнення з мопедом "Хонда" під керуванням ОСОБА_4, який рухався по Бериславському шосе у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення водій мопеда ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Херсонській обласній клінічній лікарні, що також підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.07.2014 року (а.с.44).

Крім того, зазначеним вироком задоволено в повному обсязі цивільний позов, заявлений ОСОБА_7 до ОСОБА_3 на суму 76935,59грн., щодо витрат, пов'язаних із закупівлею медикаментів для лікування постраждалого брата. Також частково, а саме на 200 000грн., задоволено цивільний позов, заявлений ОСОБА_8 до ОСОБА_3 щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки, як зазначено, через смерть сина вона зазнала непоправної та не відновлювальної шкоди, що проявляється в душевних стражданнях.

При апеляційному розгляді справи до суду позивачем надана копія виконавчого листа №666/6071/14-к, виданого за вказаним вироком суду 29.04.2015 року Дніпровським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_3 (прож. АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 76935,59грн. Також позивачем наданий лист ВДВС Білозерського РУЮ на адресу ОСОБА_2, відповідно до якого зазначений вище виконавчий лист за період з 29.04.2015р по 10.12.2015р на виконання до відділу не надходив та стягнення не проводилося. При цьому позивач вказав, що зазначений вирок суду в частині цивільного позову не виконаний, жодної суми він від відповідача не отримав.

В якості доказів понесених витрат на лікування позивачем надано чеки на покупку ліків (а.с.3-39).

За полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_3 була застрахована на строк з 21.08.2013 року до 20.08.2014 року включно, зокрема 100 000грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, та 50 000,00грн. за шкоду, заподіяну майну (а.с.64).

Згідно п.2 вказаного Полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до п.7 Полісу забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ 21063 р.н.Б8877ХО, 1984р.в.

Згідно листа ПАТ "Страхова компанія "Провідна" на адресу ОСОБА_2 від 03.06.2015р №17-10/6877 страхова компанія відмовила заявнику у виплаті страхового відшкодування. Свою відмову вона мотивувала наявністю вироку, що набрав законну силу 23.04.2015р, за яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_8 відповідно матеріальну шкоду в розмірі 76935,59грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000грн. Зазначено, що вказаним вироком не передбачено стягнення відшкодування з ПАТ "Страхова компанія "Провідна" (а.с.69).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП з вини ОСОБА_3, відшкодована вироком суду від 23.03.2015 року, а тому повторне стягнення одних і тих же витрат на лікування зі страхової компанії законодавством не передбачено.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд підставно послався на норми п.4 ст.26 Закону України "Про страхування", згідно якої, підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні.

Цій нормі відповідає й п.4 ч.1 ст.991 ЦК України.

Крім того, відповідно п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Відповідно до ст.900 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Отже, вироком суду на користь позивача вже стягнуто відповідну суму на відшкодування майнової та моральної шкоди, а тому невиконання вироку суду не може бути підставою для стягнення завданої шкоди зі страховика. Тим більше позивач вправі пред'явити в ВДВС Білозерського РУЮ (за місцем проживання боржника) до виконання виданий за вироком суду виконавчий лист.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, висновків суду не спростовують і не впливають на правильність прийнятого рішення. Зокрема, посилання заявника на те, що він не одержав відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, що на його думку є вирішальним, про що наголошено в ухвалі ВСУ від 04.11.2009 року у справі №6-24866св10, а також в аналізі ВСУ від 19.07.2011р судової практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, до уваги не приймаються, оскільки, з одного боку, невиконання вироку суду не може бути підставою для стягнення завданої шкоди зі страховика, з іншого боку, зазначені ухвала та аналіз в силу ст.3607 ЦПК України не мають обов'язкового характеру. Посилання заявника на помилкове застосування судом п.4 ст.26 Закону України "Про страхування" також не приймаються до уваги, оскільки виходять із неправильного тлумачення вказаної норми закону. Також підлягають залишенню поза увагою і посилання на те, що ст.37 Закону не містить в собі такої підстави для відмови виплати страхового відшкодування як наявність судового рішення про стягнення шкоди з особи, яка її завдала, оскільки вимога про відшкодування шкоди була пред'явлена безпосередньо до винної особи, з якої розмір шкоди був стягнутий за вироком суду. А невиконання вироку суду не є підставою для стягнення завданої шкоди із страхувальника.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська