АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №212/3576/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/277/К/16 суддя Зімін М.В.
Категорія № 55 (IV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Петренко К.І.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» (далі ПАТ «Євраз Суха Балка») про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 242,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 132132,42 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 4060,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з 27.10.2006 року по 25.11.2013 року він працював у ПАТ «Євраз Суха Балка» на різних посадах. Зазначив, що за час його роботи на підприємстві неодноразово підвищувались тарифні ставки та посадові оклади. У 2012 році йому підприємством було донараховано 781,67 грн. заробітної плати. Вважає, що відповідач повинен був при виплаті вказаної суми доплати нарахувати на неї компенсацію за порушення строків її виплати. Невиплату зазначеної компенсації втрати позивач вважає не проведенням повного розрахунку при звільненні, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач зазначив, що невиплатою належних сум при звільненні йому заподіяна моральна шкода.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставила питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначила, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем в частині виплати заробітної плати, оскільки при виплаті в 2012 році недоплати, відповідач повинен був виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та порушенням строків виплати заробітної плати саме на 71% недоплаченої заробітної плати, чого не було зроблено. На думку представника позивача не проведення остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 27.10.2006 року по 25.11.2013 року ОСОБА_5 працював на різних посадах у ПАТ «Євраз Суха Балка» (т.1 а.с.7).

Протягом роботи на підприємстві позивач неодноразово знаходився у відпустці.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 посилався на порушення законодавства при нарахуванні заробітної плати, а також строків її виплати.

Так, позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час його відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_2 за весь період роботи на ПАТ «Євраз Суха Балка» заробітної плати за час відпусток.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ «Євраз Суха Балка» та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 року та наказом №295 від 16.02.2012 року, відповідачем визнано порушення порядку нарахування заробітної плати за час відпусток та визначено корегуючий коефіцієнт, який підлягає застосуванню для проведення розрахунку заборгованості, у вигляді: 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) Х 0,71.

Згідно до наказу 28.02.2012 року № 384, виданого ПАТ «Євраз Суха Балка» на підставі Сумісної постанови Генерального Директора та профспілкових комітетів ПАТ «Євраз Суха Балка» № 3 від 06.02.2012 року та наказу № 295 від 16.02.2012 року, вбачається, що ОСОБА_2 було нараховано недоплачену заробітну плату за час відпусток в розмірі 781,67 грн. (т.1 а.с.62-64) та виплачено вказану суму у лютому 2012 року, що підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_2 таб. № 13489 (т.1 а.с. 61).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляну на таке.

На думку колегії суддів заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача про безпідставність відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строку її виплати.

Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати колегія суддів виходить з наступного.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Таким чином, при розрахунку суми компенсації застосовується "чиста" заробітна плата, тобто нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також внесків до соціальних фондів.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки, в 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» нарахована та виплачена позивачеві заробітна плата за період відпусток з 2006 року по 2012 рік, колегія суддів вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися з 2006 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у зв'язку з тим, що адміністрація підприємства, в порушення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати», нарахувавши та виплативши не донараховану заробітну плату за період відпусток з 2006 року по 2012 рік, не нарахувала і не виплатила передбачену законом компенсацію. Заробітна плата відноситься до доходу, на який нараховується компенсація. Вини позивача в неотриманні заробітної плати, на яку нараховується компенсація, немає, оскільки його заробітна плата та компенсація не нараховувалась і не виплачувалась, хоча такий обов'язок лежить на роботодавцеві, за нарахуванням та отриманням заробітної плати він змушений був звертатись із відповідною заявою, що не передбачено нормами Кодексу Законів про Працю України та Законом України «Про оплату праці».

Розраховуючи суму компенсації ОСОБА_2 втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного. Сума компенсації визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у процентному відношенні та діленням на 100 за період з 2006 року по 2012 рік (позивачем отримані кошти за його заявою у 2012 році) та помноженням на процент суми невиплаченої заробітної плати.

При цьому, при розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, колегія суддів враховує суму недоплаченої заробітної плати з урахуванням утримань податку з шахтарів, відповідно до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а саме 10% ПДФО, 2%- внесок до Пенсійного Фонду України, 0,5%- внесок у Фонд соціального страхування (тимчасова непрацездатність).

Всього компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку із порушенням строку виплати позивачу за оспорюваний період, з розрахунку позивача, складає 242,07 грн., що сторонами не оспорюється, і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані позовні вимоги є похідними від вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, та, відповідно, не підлягають задоволенню через відмову у задоволенні основних вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з визначеним позивачем розміром середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, вважає його необґрунтованим та значно завищеним, при цьому, зважаючи на виплату в 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» недоплаченої заробітної плати у сумі 781,67 грн., приходить до висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні має бути зменшено до 1000,00 грн., адже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі.

Крім того, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, в розумінні вказаної норми підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_2, колегія суддів враховує характер порушених прав позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили та приходить до висновку, що сума коштів в розмірі 500,00 грн. відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу з огляду на наступне.

Відповідно до п.47-48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах " №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Встановлюючи розмір витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з договору про надання юридичних послуг від 08.05.2015 року (т.2 а.с.40), в якому міститься вичерпний перелік наданих позивачу юридичних послуг та детально розраховано розмір гонорару належного адвокатові. Так, п.п. 3.2,4.1 договору передбачено, що за надані послуги клієнт сплатив адвокату винагороду в загальному розмірі 4060,00 грн. (т.1 а.с.13), які підлягають стягненню на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 242,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1000,00 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 500,00 грн., а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 4060,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: