АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року

про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Вказував на те, що постановляючи ухвалу суд не перевірив чи належить квартира відповідачу чим перевищив свої повноваження, встановлені законом.

Крім того вказував, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Посилаючись на необґрунтованість та невідповідність ухвали суду обставинам справи, просив її скасувати на ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно є необхідним для виконання можливого позитивного рішення суду, заявник належним чином обґрунтував необхідність накладення арешту, а вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 7, 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд дійшов вірного висновку щодо спору між сторонами, та з метою забезпечення виконання судового рішення в майбутньому, судом і був забезпечений позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Захід забезпечення є співмірним з позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги, що судом постановлено ухвалу, без врахування інтересів інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, колегією суддів до уваги не приймаються оскільки відповідно до п. 1 .ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно чи грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що арешт було накладено на майно, яке не належить відповідачу, чим порушено право власності інших осіб, зокрема ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності договір купівлі-продажу квартири, за яким відповідач продав спірне майно, було укладено 04.12.2015, тобто після постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч.1.ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/20584/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3026/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.