Справа № 459/609/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду та держави України в особі Державної казначейської служби України, у якому, у звязку з порушенням органом державної влади Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 03.06.2014 року у справі № 454/1559/14-ц, в результаті чого суддя Сокальського районного суду Львівської області грубо порушив конституційні права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, просить стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби в його користь кошти в сумі 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Зазначив, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 03.06.2014 року є завідомо неправосудна, оскільки не грунтується на законності, верховенстві права, прийнята без дотримання Конституції та законів України, в порушення своєї присяги суддя при обгрунтуванні покликань не оцінив всіх доказів й позов був вирішений відповідно до його внутрішнього переконання, яке не грунтувалося на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності і не керуючись законом. Вважає, що цим було грубо порушено норми Конституції України з боку Сокальського районного суду, оскільки у короткі терміни він не зміг захистити свої права, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з позбавленням права доступу до правосуддя, було порушено нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього, повторюючи, що він, живучи та діючи в межах закону, не може довести свою правоту в судах, оскільки кожне рішення суду, яким відмовлено у задоволенні його вимог, свідчить, що його вимоги незаконні.

Ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 26.02.2016 року, скасованою у частині вимог до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та залишеною без змін у іншій частині ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2016 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 16.05.2016 року відкрито провадження у справі у частині вимог до держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Позивач у судове засідання не зявився, 24.05.2016 року від нього до суду надійшло клопотання, у якому він просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

З матеріалів справи судом установлено, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 03.06.2014 року у справі № 454/1559/14-ц відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначену ухвалу скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.11.2014 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Зі змісту цієї ухвали видно, що у липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванням вимог покликався на те, що в порушення вимог ст. 40, 56 Конституції України,ст. 56 КПК України, Головним Управлінням МВС України у Львівській області йому відмовлено в реєстрації на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань його заяви про кримінальне правопорушення від 03.08.2013 року. Вважає, що на підставі п.1, 2 ч.2 ст.56 КПК України заступник начальника ГУМВСУ України у Львівській області ОСОБА_3, т.в.о. начальника слідчого управління ГУМВСУ України у Львівській області ОСОБА_4 зобов'язані були зареєструвати його заяву про кримінальне правопорушення та визнати його потерпілим, надати документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію його заяви. У відповідності до вимог ч.1 ст. 214 КПК України зазначені особи зобов'язані зареєструвати його заяву шляхом внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. І тільки лише після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані матеріали повинні були бути передані за підслідністю. Однак цих дій зроблено не було, внаслідок чого були порушені його конституційні права. У зв'язку з такими незаконними діями посадових осіб Головного Управління Внутрішніх справ України у Львівській області просив стягнути з відповідача 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації.

Вирішуючи спір, судом ураховано наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України (далі - ЦК) моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК).

Як зазначено в абз. 1, 2 п. 4, абз. 1 п. 27 постанови Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогу до держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними діями судді Сокальського районного суду Львівської області при розгляді його позовної заяви, в результаті яких було постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, яку у подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції.

Твердження позивача про незаконність дій судді та постановлення завідомо неправосудної ухвали у цьому випадку є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому сама по собі ухвала суду апеляційної інстанції свідчить лише про допущення судом першої інстанції помилки при ухваленні судового рішення, а не про незаконність дій судді чи постановлення ним завідомо неправосудної ухвали.

Постановляючи ухвалу від 03.06.2014 року у справі № 454/1559/14-ц, суддя Сокальського районного суду Львівської області чи цей суд не могли спричинити позивачеві моральні страждання, на які він посилається у своїй позовній заяві.

Крім того, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з нього усіх його родичів та знайомих у звязку з ухваленням судом рішень не на його користь.

Обгрунтування позивачем своїх вимог посиланням на Рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001 року та Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року не заслуговують на увагу, оскільки такі не доводять факту заподіяння позивачеві моральної шкоди шляхом постановлення Сокальським районним судом Львівської області ухвали від 03.06.2014 року у справі № 454/1559/14-ц.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. В. Грабовський