Номер провадження: 22-ц/785/8698/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Піскунової Оксани Миколаївни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства „Імексбанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації Северина Юрія Петровича про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, ПАТ «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації Северина Юрія Петровича, у якому просив в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 05.11.2014 року - звернути стягнення на предмет застави: 1/6 частину депозитного вкладу ОСОБА_4 у АТ «Імексбанк», за публічним договором №1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору №0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), від 7 липня 2014 року, шляхом зобов'язання АТ «Імексбанк» включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, здійснивши виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів; звернути стягнення на суму заборгованості за договором позики від 05.11.2014 року у розмірі 11 405 (одинадцять тисяч чотириста п'ять) гривень 48 коп., шляхом зобов'язання включення АТ «Імексбанк» ОСОБА_2, до реєстру кредиторів, для задоволення кредиторських вимог у разі ліквідації АТ «Імексбанк», у черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна АТ «Імексбанк».

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 05 листопада 2014 року між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір позики, згідно до п 1.1. даного Договору, ОСОБА_4 було передано суму у розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень, про що є розписка, написана ОСОБА_4 власноруч. Згідно до п. 4.1 даного Договору відповідач зобов'язався повернути позику в строк до 05 лютого 2015 року. 11 січня 2014 року, позивачем від відповідача було отримано грошову суму, у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, про що була надана розписка. Більше за даним договором відповідач не повертав грошових коштів.

Відповідач порушив свої зобов'язання, передбачені Договором позики від 05.11.2014 року, повернувши лише частину боргу. На теперішній час заборгованість за договором складає 200 000 (двісті тисяч) гривень. Позивачем також було здійснено розрахунок - сума відсотків за користування грошовими коштами складає 805,48 гривень, сума збитків від інфляції - 10600,0 гривень. Загалом сума заборгованості з урахуванням відсотків за користування коштами та втрат від інфляції становить 211 405,48 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики від 5.11.2014 року, позивач і відповідач ОСОБА_4, 05.11.2014р. уклали договір застави майнових прав (надалі - договір застави). Згідно з п. 4.1 договору застави відповідач ОСОБА_4 надав в заставу 1/6 частину депозитного вкладу заставодавця у AT «Імексбанк», за публічним договором №1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління AT «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору №0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), від 7 липня 2014 року. Загальний розмір депозитного вкладу - 75 000 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 Договору застави майнових прав, ст. 20 Закону України «Про заставу», Заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

На підставі статей 589, 590 ЦК України, п. 5.5 Договору застави майнових прав позивач просить його позов задовольнити та звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Піскунова О.М. звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ „Імексбанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації Северина Ю.П. про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір застави майнових прав сторонами не були дотримані вимоги Закону України «Про заставу». Суд зазначив, що закон вимагає зазначення в договорі застави майнових прав особи, яка є боржником щодо заставодавця. Також, суд зазначив у рішенні, що при оформленні в заставу майнових прав за договором банківського вкладу та складанні змісту договору застави слід враховувати також вимоги § 3 гл. 71 Цивільного кодексу України та постанови Правління НБУ "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" від 3 грудня 2003 року № 516. Після укладення договору застави заставодавець у відповідності до ст. 49 Закону України «Про заставу» зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. У матеріалах справи відсутні докази повідомлення АТ «Імексбанк» про укладення договору застави майнових прав між позивачем та відповідачем ОСОБА_4

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

20 січня 2014 року Головою правління ПАТ «ІМЕКСБАНК» затверджена нова редакція Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту), де оголошено пропозицію фізичним особам укласти договір банківського вкладу (депозиту) з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на умовах приєднання до запропонованого Публічного договору на умовах зазначених у даному договорі (а. с. 11-19);

07 липня 2014 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_4 укладено Договір № про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, відповідно до якого Банк прийняв від вкладника 75000 доларів США на срок до 08.04.2015 року під 11% річних (а. с. 20);

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ІМЕКСБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 84 від 23 квітня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК» до 26 травня 2015 року включно та до цієї ж дати повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северіна Ю.П.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105, «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Ю.П. строком на 1 рік з 27 травня 2015 року до 26 травня 2016 року включно.

05 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір позики, згідно до п 1.1. даного Договору, ОСОБА_4 було передано суму у розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень, про що є розписка, написана ОСОБА_4 власноруч. Згідно до п. 4.1 даного Договору відповідач зобов'язався повернути позику в строк до 05 лютого 2015 року. 11 січня 2014 року, позивачем від відповідача було отримано грошову суму, у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, про що була надана розписка. Більше за даним договором відповідач не повертав грошових коштів (а. с. 7-9);

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики від 05.11.2014 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, того же дня уклали договір застави майнових прав (надалі - договір застави). Згідно з п. 4.1 договору застави відповідач ОСОБА_4 надав в заставу 1/6 частину депозитного вкладу заставодавця у AT «Імексбанк», за публічним договором № 1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління AT «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору №0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), від 7 липня 2014 року. Загальний розмір депозитного вкладу - 75 000 доларів США. Відповідно до п. 5.1 Договору застави майнових прав, ст. 20 Закону України «Про заставу», Заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (а. с. 10).

На час звернення до суду з позовом 27.03.2015 року заборгованість ОСОБА_4 за договором позики складає 200000 грн., відсотки за користування грошовими коштами - 805,48 грн., інфляційні витрати - 10600,0 грн., загальна сума заборгованості становить 211405,48 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку НОМЕР_1 по вкладу «Постійний клієнт» за період з 01.01.2015 року по 03.08.2015 року вбачається, що первісно на рахунку зберігалося 75000 доларів вкладника. 13.05.2015 року зписано з рахунку ОСОБА_4 10919, 85 доларів США по ФГВ (Фонд гарантування вкладів). Залишок на особовому рахунку ОСОБА_4складає 64080,15 доларів США (а. с. 63).

Судова колегія виходить з наступного.

В договорі застави сторони зазначили, що предметом застави є заставлені майнові права за депозитним договором, що полягають у праві заставодержателя вимагати від відповідача повернення грошових коштів в порядку передбаченому законодавством.

Висновок районного суду про відмову у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави з посиланням на недотримання сторонами договору застави вимог § 3 глави 71 Цивільного кодексу України та постанови Правління НБУ "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" від 3 грудня 2003 р. № 516 щодо зазначення в договорі застави майнових прав особи, яка є боржником щодо заставодавця не заснований на законодавстві, оскільки наведені районним судом норми законодавства не вимагають від сторін договору застави зазначати у даному договорі майнові права боржника особи - заставодавця. Не зазначення у договорі застави майнових прав боржника заставодавця (в даному випадку таким боржником заставодавця ОСОБА_4 є ПАТ «ІМЕКСБАНК»), само по собі не є підставою вважати договір застави таким, що укладений з порушенням законодавства, що має наслідком його недійсність ( нікчемність).

Наведені судом положення § 3 гл. 71 Цивільного кодексу України та постанови Правління НБУ "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" від 3 грудня 2003 р. № 516 взагалі не вимагають від сторін договору застави обов`язку зазначати в договорі застави майнових прав боржника заставодавця.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Зі змісту укладеного договору застави вбачається, що предметом застави є 1/6 частина депозитного вкладу заставодавця у AT «Імексбанк», за публічним договором №1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління AT «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору №0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), від 7 липня 2014 року. Загальний розмір депозитного вкладу - 75 000 доларів США.

Як вбачається з наданої виписки руху коштів по рахунку НОМЕР_2, відкритому ОСОБА_4 в ПАТ «ІМЕКСБАНК» грошові кошти в іноземній валюті - доларах США в сумі 75000 доларів США, а після зписання 13.05.2015 року 10919, 85 доларів США по ФГВ (Фонд гарантування вкладів) - 64080,15 доларів США зберігалися саме на вкладеному (депозитному) рахунку.

Тобто йдеться про заставу майнових прав на грошові кошти в іноземній валюті (доларах США) на вкладному (депозитному) рахунку.

Судова колегія вважає передчасним висновок районного суду про неповідомлення заставодавцем свого боржника про здійснену заставу прав.

До апеляційної скарги позивачем додано копію листа ОСОБА_4 до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про те, що ним укладені договори застави майнових прав на свій депозитний вклад на загальну суму 75000 доларів США з відбитком штампу ПАТ «ІМЕКСБАНК» про прийняття, прізвищем працівника банку «Головаченко» та датою 15.11.2014 року. У даному листі також йдеться, що аналогічні договори застави 1/6 частини свого депозитного вкладу на загальну суму 75000 доларів США з відбитком штампу ПАТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_4 укладені окрім ОСОБА_2 також з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а. с. 77).

Таким чином на 5/6 депозитного вкладу ОСОБА_4 укладені договори застави з ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 по 1/6 частини з кожним.

В апеляційній скарзі позивач посилається, що фактично був позбавлений можливості подати даний доказ своєчасно, оскільки цей лист знаходився у ОСОБА_9, який позивається до ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» і який тривалий час перебував на лікуванні в санаторії в Полтавській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» отримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 разом із додатком у вигляді копії листа про укладені ОСОБА_4 договори застави на свій депозитний вклад з відбитком про отримання листа ПАТ «ІМЕКСБАНК» 15.11.2014 року та збоку ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» заперечень проти поданого доказу надано не було, у суду апеляційної інстанції немає підстав для неприйняття вказаного доказу до дослідження в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При ухваленні власного рішення судова колегія виходить з того, що правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-89 цс 14 від 09 липня 2014 року Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»:

- цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна (ст.1);

- боржник - особа, яка має виконати на користь обтяжувача забезпечене обтяженням зобов'язання, або майновий поручитель за таким зобов'язанням; особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу; особа, яка має виконати на користь обтяжувача

зобов'язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження; особа, яка відступила право вимоги, що є предметом обтяження;

- обтяжувач - уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора;

- рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки (ст. 2 абз. 8);

- звернення стягнення на предмет обтяження - вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження (ст. 4);

Як вже зазначалося в договорі застави від 05.11.2014 року сторони зазначили, що предметом застави є майнові права за депозитним договором, що полягають у праві заставодержателя вимагати від відповідача повернення грошових коштів в порядку передбаченому законодавством.

При цьому, звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до умов договору через отримання заставодержателем права вимоги 1/6 частини грошових коштів депозитного вкладу та відсотків за ним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави здійснюється шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю прав вимоги, що випливають із заставлених майнових прав або переводу на заставодавця заставлених прав в судовому порядку.

Зі змісту договору застави випливає, що сторони встановили приватне забезпечувальне обтяження, яким є право заставодержателя - обтяжувача на рухоме майно заставодавця - боржника, що становить предмет обтяження за цим договором - гроші в іноземній валюті, розміщені на депозитному рахунку 3аставодавця на підставі договору банківського вкладу, укладеного ним з ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Тобто, в договорі застави сторони одночасно зазначили, що предметом договору є і майнові права за депозитним договором і самі гроші в іноземній валюті (1/6 частина), що не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом

Згідно з ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно зі ст. 33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" вимоги статті 27 цього Закону не застосовуються при зверненні стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яким є гроші,боргові цінні папери, строк платежу за якими

настав або які підлягають сплаті на вимогу. Обтяжувач, який звертає стягнення на такий предмет обтяження, зобов'язаний надіслати повідомлення про це боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. У разі якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги. Такий переказ може здійснюватися банком у порядку договірного списання.

Отже, обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ст.25 вищезазначеного Закону).

Відсутність реєстрації в Державному реєстрі обтяження зберігає чинність у відносинах між обтяжувачем і боржником, проте незареєстроване обтяження не є чинним у відносинах з третіми особами.

В матеріалах справи відсутні докази про здійснення позивачем, як обтяжувачем за договором застави, державної реєстрації відомостей про виникнення обтяження та про звернення стягнення на предмет обтяження.

В засіданні судової колегії встановлено і представником позивача не заперечувалося, що ОСОБА_2 реєстрацію обтяження в Державному реєстрі та відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження не здійснив. Письмових повідомлень іншим обтяжувачам про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не направив.

Крім того, на час виникнення у ОСОБА_2 права вимоги до ОСОБА_4 про сплату непогашеної частини боргових зобов`язань у зв`язку зі спливом строку на який було укладено договір позики ( 05.02.2015 року) у ПАТ «ІМЕКСБАНК» з 26.01.2015 року вже була запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як вже зазначалося, в розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач окрім іншого, може бути і будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження, а боржником особа, яка має виконати на користь обтяжувача зобов'язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження або особа, яка має виконати на користь обтяжувача зобов'язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження.

З огляду на зазначене ОСОБА_2 виступає обтяжувачем, а боржниками - ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить.

Разом з тим, виникнення у позивача права звернення стягнення на предмет застави (1/6 частина грошових коштів в іноземній валюті на депозитному рахунку в ПАТ «ІМЕКСБАНК») відбулося після запровадження у ПАТ «ІМЕКСБАНК» тимчасової адміністрації.

Відповідно до пунктів 6, 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до п. 1 ч. 5 якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

У розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість, відповідно до п.54 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (яка була чинна на дату винесення оскаржуваних судових актів) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно п.6 цієї статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 26 даного Закону фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Отже законом гарантовано відшкодування коштів за вкладом але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку - 200 000 грн. Така гарантія відшкодування застосовується в розумінні та ситемному аналізі норм ст. ст. 26, 36 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тільки за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. На вимоги інших кредиторів банку (не вкладників), гарантія передбачена ст. 26 Закону не поширююється.

Як встановлено в засіданні судової колегії, підтверджується матеріалами справи та визнано всіма сторонами справи, вкладник ОСОБА_4 отримав від Фонду гарантування вкладів відшкодування коштів за його вкладом в сумі 200000 грн. 13.05.2015 року.

Оцінюючи всі встановлені обставини у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави: 1/6 частину депозитного вкладу ОСОБА_4 у АТ «Імексбанк», за публічним договором №1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору №0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту), від 7 липня 2014 року, шляхом зобов'язання АТ «Імексбанк» включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, зі здійсненням виплати гарантованих сум відшкодування через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів - задоволенню не підлягають.

Крім того, як вже зазначалося в ПАТ «ІМЕКС БАНК» з 27.05.2015 року розпочата процедура ліквідації банку строком до 26.05.2016 року включно, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції 08.09.2015 року.

Відповідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій ст.. 52 цього Закону.

Вкладник ОСОБА_4 отримав від Фонду гарантування вкладів відшкодування коштів за його вкладом в сумі 200000 грн. 13.05.2015 року, що передбачено ст. ст. 26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задоволення вимог кредиторів банку на стадії ліквідації банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Між ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКС БАНК» склалися зобов'язальні правовідносини на підставі депозитного договору банківського вкладу (депозиту), які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку ОСОБА_4 виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

У свою чергу ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 договір позики, виконання якого забезпечено заставою у вигляді 1/6 частини депозитного вкладу ОСОБА_4 в ПAT «Імексбанк.

Забезпечувальне обтяження заставодержателем ОСОБА_2 в Державному реєстрі зареєстровано не було, що має наслідком у відповідності до ст. 12 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», збереження його чинності у відносинах між іпотекодавцем та іпотекодержателем та нечинність у разі відсутності реєстрації обтяження у відносинах з третіми особами.

Як вже встановлювалося ОСОБА_2 реєстрацію забезпечувального обтяження не здійснив.

При таких обставинах не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на суму заборгованості за договором позики від 05.11.2014 року у розмірі 11 405 (одинадцять тисяч чотириста п'ять) гривень 48 коп., шляхом зобов'язання АТ «Імексбанк» включити ОСОБА_2, до реєстру кредиторів, для задоволення кредиторських вимог у разі ліквідації АТ «Імексбанк», у черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна АТ «Імексбанк».

Судова колегія доходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задовленні вимог ОСОБА_2 з підстав викладених у рішенні суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Піскунової Оксани Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ „Імексбанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації Северина Юрія Петровича про звернення стягнення на предмет застави у вигляді 1/6 частини грошових коштів на депозитному рахунку шляхом зобов'язання АТ «Імексбанк» включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та здійсненням виплати гарантованих сум відшкодування через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів; про звернення стягнення на суму заборгованості за договором позики від 05.11.2014 року у розмірі 11 405 (одинадцять тисяч чотириста п'ять) гривень 48 коп., шляхом зобов'язання АТ «Імексбанк» включити ОСОБА_2 до реєстру кредиторів, для задоволення кредиторських вимог у разі ліквідації АТ «Імексбанк», у черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна АТ «Імексбанк» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П. Фальчук

Ю.І. Кравець