АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1861/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Марфіна Н.В..
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання угоди про сплату аліментів та встановлення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за угодою,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 пред»явив вказаний позов до ОСОБА_4 та зазначав,що перебував у шлюбі з ОСОБА_4,який був зареєстрований 30 березня 2012 року на території Російської Федерації,від шлюбу мають сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

16.07.2013 року їх шлюб був розірвано за рішенням Мирового судді судової дільниці №229 району Чертаново Центральне м. Москва.

07.05.2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено та нотаріально посвідчено угоду №77 АА 9302581 про виплату позивачем аліментів в сумі 40 000 російських рублів але не менше ј частини доходу на утримання сина щомісячно до досягнення ним повноліття.

Посилаючись на те, що його матеріальний стан погіршився з червня 2014 року і він немає можливості сплачувати аліменти у вказаному в угоді розмірі,просив розірвати угоду про сплату аліментів з моменту звернення до суду та прийняти рішення про стягнення з нього аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) на утримання сина щомісяця до його повноліття.

ОСОБА_4, не погодившись з первісним позовом, подала зустрічний позов про стягнення аліментів за угодою та просила стягнути заборгованість по аліментам за період з червня 2014 року по квітень 2015 року, яка утворилась внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 умов угоди від 07.05.2013 року у розмірі 311300 російських рублів,що еквівалентно в національній валюти 128641,61 грн.,а також відповідно до ст.625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми, що становить 3531,48 грн. та інфляційні втрати на суму 4811,43 грн..

Крім того просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь судовий збір у розмірі 1369,85 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7389,20 грн..

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено,частково задоволено зустрічний позов та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за угодою про сплату аліментів від 07.05.2013 року у розмірі 130969 грн.76 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 863,01 грн. та на правову допомогу у розмірі 3110 ,28 коп..

Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу,в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким задовольнити первісний позов,а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначає,що суд належним чином не дав оцінку доказам щодо значного погіршення матеріального становища ОСОБА_3,що є підставою для розірвання угоди про сплату аліментів від 07.05.2013 року та встановлення аліментів на утримання сина у розмірі ј частині від його заробітку , додавши до скарги копії наказу про звільнення ОСОБА_3 з ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 07.10.2015 року, виданої ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 12.10.2015 року, виданої ТОВ «Юмалабс».

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що сторони у справі від шлюбу , який був зареєстрований 30 березня 2012 року на території Російської Федерації та розірваний 16.07.2013 року за рішенням Мирового судді судової дільниці № 229 району Чертаново Центральне м. Москва, мають малолітню дитину , сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.05.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчену Угоду про сплату аліментів у відповідності до ст.ст. 80, 81 СК РФ, згідно з умовами якої ОСОБА_3 як платник аліментів взяв на себе зобов»язання виплачувати ОСОБА_4 як отримувачу аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 07.05.2013 року щомісячно до досягнення ним повноліття, грошові кошти (аліменти) в сумі 40000,00 рублів, але не менше ј заробітку та/або доходу платника аліментів (ст.ст. 81 ст. 104 СК РФ). Виплата аліментів здійснюється до 12 числа поточного оплачуваного місяця, шляхом перерахування платником аліментів вищевказаної грошової суми на розрахунковий рахунок, відкритий на ім'я гр. України ОСОБА_4 - отримувача аліментів або шляхом передачі платником аліментів вищевказаної грошової суми готівкою отримувачу аліментів. Документами підтверджуючими отримання грошей отримувачем аліментів, є виписки з вищевказаного рахунку або інші банківські документи, а у випадку передачі грошей готівкою - розписки, видані отримувачем аліментів. Ця угода може бути змінена або розірвана в будь-який час за взаємною згодою сторін. Зміна або розірвання угоди про сплату аліментів повинні бути здійснені у той самій формі, що і сама угода про сплату аліментів. Одностороння відмова від виконання угоди про сплату аліментів або одностороння зміна її умов не допускається. У випадку істотної зміни матеріального або сімейного становища сторін і при недосягненні згоди про зміну або розірвання угоди про сплату аліментів заінтересована особа вправі звернутись до суду (ст. 101 СК РФ) .

Пред»явивши позов про розірвання Угоди про сплату аліментів від 07.05.2013 року та встановлення аліментів на утримання сина у розмірі ј заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, ОСОБА_3 посилався на зміну свого матеріального становища, надавши на підтвердження зазначеному копії Протоколу № 7 позачергових зборів ТОВ «Діджитал Ера» від 20.05.2014 року про припинення повноважень генерального директора ТОВ «Діджитал Ера» ОСОБА_3, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на ТОВ «Юмалабс» , довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 22.01.2015 року, виданої ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 21.01.2014 року, виданої ТОВ «Юмалабс», довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 20.05.2014 року, виданої ТОВ «Діджитал Ера». При цьому ОСОБА_3, посилаючись на ту обставину, що в Угоді про сплату аліментів він з колишньою дружиною домовились про вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин, чітко зазначивши в п. 1, що правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу Російської Федерації, при вирішенні даного спору просив застосувати право Російської Федерації, що відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Зазначивши про те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує умови Угоди про сплату аліментів на утримання спільного сина, ОСОБА_4 просила стягнути заборгованість по сплаті аліментів, застосувавши ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Врахувавши зміст Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини уцивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом України №240/94-ВР від 10.11.94 року, відповідно до якої правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти , зважаючи, що місцем постійного проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_6 є держава Україна, сімейне законодавство якої є більш сприятливим для дитини, суд прийшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин норм чинного законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_3, суд виходив з того, що останнім не надано належних та допустимих доказів істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору, які б допускали у відповідності до ст.ст. 651,652 ЦК України зміну або розірвання договору, врахувавши також , що норми Сімейного кодексу України не передбачають можливості розірвання договору про сплату аліментів. При цьому судом враховано , що стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Однак надані ОСОБА_3 докази, які , на його думку, підтверджують зміну його матеріального стану, судом визнані не належними та не достатніми .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд встановив, що дійсно ОСОБА_3 умови Угоди про сплату аліментів від 07.05.2013 року виконувались не в повному обсязі, в зв»язку з чим виникла заборгованість , яка підлягає стягненню з урахуванням ст. 625 ЦК України.

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим , постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні вимоги про розірвання Угоди про сплату аліментів суд першої інстанції зазначав, що норми Сімейного кодексу України не передбачають можливості розірвання договору про сплату аліментів, проте розглянув дану вимогу з позиції ст.ст. 651, 652 ЦК України, оцінивши надані ОСОБА_3 на підтвердження даної вимоги докази, в зв»язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку, що спірна угода взагалі не може бути розірвана, не відповідає дійсності та змісту судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оцінивши докази надані ОСОБА_3 на підтвердження зміни його матеріального стану, які повинні були, на його думку, враховані при розгляді його вимог про розірвання угоди та встановлення аліментів у розмірі ј частини заробітку та/або доходу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані докази неможна визнати належними та достовірними.

Так, як вбачається з довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 22.01.2015 року, виданої ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 21.01.2014 року, виданої ТОВ «Юмалабс», довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 20.05.2014 року, виданої ТОВ «Діджитал Ера», а також копії наказу про звільнення ОСОБА_3 з ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 07.10.2015 року, виданої ТОВ «Агенство Соцмедіа», довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 12.10.2015 року, виданої ТОВ «Юмалабс», то вказані документи підписані самим ОСОБА_3 як генеральним директором вказаних товариств, в зв»язку з чим відсутні підстави вважати вказані докази об»єктивними .

При цьому посилання ОСОБА_3 на те , що 20.05.2014 року через конфлікт із засновниками, він був змушений звільнитись з посади генерального директора ТОВ «Діджитал Ера», в зв»язку з чим його дохід зменшився, також на увагу не заслуговує, оскільки не вказує на те, що в зв»язку з його звільненням зменшився його дохід як співзасновника вказаного товариства, який володіє однією долею, що складає 17 % статутного капіталу товариства, про що зазначено у Протоколі № 7 позачергових зборів ТОВ «Діджитал Ера» від 20.05.2014 року.

Будь-яких інших доказів зміни матеріального стану на підтвердження позовних вимог, ОСОБА_3 не надано та на наявність таких не вказано.

При цьому як вбачається з клопотання представника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, він просить відмовити у зустрічному позові в стягненні боргу за період часу з моменту подання позову, 26.02.2015 року до моменту ухвалення рішення судом першої інстанції 02 листопада 2015 року та в стягненні 3 % річних із зазначеної суми,що свідчить про визнання ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів відповідно до Угоди про сплату аліментів та погодження з нарахуванням на неї 3 % річних.

Зважаючи на ту обставину, що підстави до задоволення первісного позову відсутні, то клопотання представника ОСОБА_3 про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині за період з дня подання первісного позову та до ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: