Справа № 182/1823/13-ц
Провадження № 2/0182/1201/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.01.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_2, Фермерського господарство «Скорук Максим Анатолійович», ОСОБА_3 Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області, в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, суд

встановив:

Спочатку Приватне підприємство «Таврія» (далі ПП «Таврія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Фермерського господарство «Скорук Максим Анатолійович» (далі ФГ «ОСОБА_4А.»), ОСОБА_3 Держземагенства у Нікопольському районі Дніпропетровської області, в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі поновленим та визнання ПП «Таврія» орендарем земельної ділянки.

Згодом ПП «Таврія» неодноразово уточняло свої позовні вимоги, в тому числі у звязку зі зміною назви ОСОБА_3 Держземагенства у Нікопольському районі Дніпропетровської області, та остаточно просило суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «ОСОБА_4А.» та ОСОБА_2; визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,9894 га, укладений 09 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_2, поновленим та зобовязати ОСОБА_2 вчинити певні дії щодо укладення додаткової угоди, передбаченої ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Свої вимоги мотивує тим, що 09 лютого 2007 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,9894 га терміном на пять років, починаючи з моменту його державної реєстрації. Даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Нікопольському відділу ДРФ центру ДЗК 23 березня 2007 року.

Згідно з п. 2.5. договору оренди земельної ділянки від 09 лютого 2007 року по закінченню терміну дії договору орендар ПП «Таврія» має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, яка є предметом цього договору, на новий термін.

До того ж, порядок поновлення договору оренди землі з орендарем після закінчення строку договору оренди передбачений ч. 6 ст. 33 Законом України «Про оренду землі».

10 лютого 2012 року листом за № 51 ПП «Таврія» повідомило ОСОБА_2 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало проект додаткової угоди.

Крім того, по закінченню строку дії договору оренди, а саме, 23 березня 2012 року,

відповідач ОСОБА_2 не зявилася до позивача для підписання акту прийому-передачі земельної ділянки, не вчинила будь-яких інших дій, які б свідчили про її намір повернути вищевказану земельну ділянку, та на протязі одного місяця після закінчення строку договору не висловлювала будь-яких заперечень у поновленні договору оренди, тому позивач вважає, що договір оренди від 09.02.2007 року відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вважається продовженим.

Однак, як стало відомо позивачу, всупереч передбаченого законом переважного їхнього права на поновлення договору оренди земельної ділянки, 26 березня 2012 року ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної ділянки із ФГ «ОСОБА_4А.».

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме, ч. 3 ст. 125 ЗК України, оскільки був укладений без виділення в натурі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, та встановлення її меж в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 4 ст. 15 ЗК України невідємною частиною договору є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В порушення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за № 376, власники суміжних земельних ділянок не запрошувалися для закріплення межовими знаками вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому, акт визначення меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі (на місцевості), є незаконним.

Тому, відповідно до вимог ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки, укладений 26 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.», повинен бути визнаний недійсним.

У судовому засіданні представник ПП «Таврія» підтримала позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом ознайомлена, про день розгляду справи належним чином неодноразово повідомлялась (т.2 а.с.113,119), що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток, однак жодного разу в судове засідання не зявилася, ніяких заяв від неї до суду не надходило. Раніше, 31 травня 2013 року вона надавала суду заяву, в який позовні вимоги ПП «Таврія» не визнала, просила суд в позові позивачу відмовити та розглянути справу без її участі (том 1 а.с.49).

Відповідач ФГ «ОСОБА_4А.» з позовом ознайомлений, про день розгляду справи 18 травня 2015 року, 12 червня 2015 року, 05 жовтня 2015 року, 11 грудня 2015 року та 25 січня 2016 року належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток та розпискою від 06 травня 2015 року про вручення судової повістки особисто представнику ФГ «ОСОБА_4А.» ОСОБА_5 на судове засідання 18 травня 2015 року (том 2 а.с.107), однак жодного разу представник відповідача в судове засідання не зявився.

Раніше, 06 червня 2013 року ФГ «ОСОБА_4А.» надало свої заперечення на позов ПП «Таврія» (том 1 а.с.46-48), в яких позовні вимоги ПП «Таврія» не визнали, просили суд в позові позивачу відмовити з наступних підстав.

Так, строк дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 8,9894 га, укладений 09 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_2, сплив 23 березня 2012 року. В порушення п. 2.5. договору оренди земельної ділянки від 09 лютого 2007 року, позивач не повідомив ОСОБА_2 про бажання щодо продовження дії договору на новий термін. ОСОБА_2 такого повідомлення не отримала. В той же час, 15 серпня 2011 року заздалегідь до закінчення строку дії договору ОСОБА_2, відповідно до ст. 627 ЦК України та на виконання вимог ст. 33 Закону України, направила ПП «Таврія» письмову заяву-попередження стосовно своєї земельної ділянки. Отже, вона не бажала та не бажає продовжувати договір оренди земельної ділянки з ПП «Таврія». Ні діючим законодавством, ні умовами договору, не передбачено автоматичне продовження дії договору.

Оскільки між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 додатковою угодою договір оренди від 09

лютого 2007 року на новий термін не поновлювався, строк дії договору закінчився 23 березня 2012 року, тому ОСОБА_2 правомірно уклала 26 березня 2012 року договір оренди земельної ділянки з ФГ «ОСОБА_4А.».

Даний договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року відповідає вимогам діючого законодавства та не порушує інтереси ПП «Таврія».

Так як позивач не є стороною за оспорюваним договором оренди, він не має підстав для визнання його недійсним.

Підстави, на які ПП «Таврія» посилається в частині визнання недійсним договору оренди, укладеному 26 березня 2012 року між ФГ «ОСОБА_4А.» та ОСОБА_2, не передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України.

ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» правомірно та відповідно до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за № 376, склало акт визначення меж земельної ділянки ОСОБА_6 в натурі (на місцевості), оскільки межі земельної ділянки власника визначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку.

Також, на думку ФГ «ОСОБА_4А.», умови договору оренди з ПП «Таврія» та ФГ «ОСОБА_4А.» є нерівними. Договір оренди з ФГ «ОСОБА_4А.» укладено на більш вигідних умовах. Так, ФГ «ОСОБА_4А.» раніше ніж ПП «Таврія» проводить виплату орендної плати та в більшому розміру; умовами договору з ФГ «ОСОБА_4А.» погоджені розділи «обмеження та обтяження» та страхування обєкту оренди.

До того ж, відповідач ФГ «ОСОБА_4А.» вважає, що суд не наділений правом поновлювати договори оренди землі, строк дії яких закінчився, а повноваження, щодо перевірки відповідності умов оренди в договорі віднесені до компетенції органів державної влади. Тому, просили суд в позові ПП «Таврія» відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області з позовом ознайомлений, про день розгляду справи належним чином повідомлений. 12 травня 2015 року від даного відповідача до суду надійшли пояснення по суті справи, в яких відповідач повідомив суд про те, що згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим № :01:003:0110, загальною площею 8,9894 га (пай № 454), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації від 02.02.2005 № 85-р-05 передана у власність ОСОБА_2. На даний час зазначена земельна ділянка перебуває в оренді на підставі договору оренди, укладеному між ФГ «ОСОБА_4А.» та ОСОБА_2, від 27 березня 2012 року, зареєстрованого за № 04091. З 01 січня 2013 року ОСОБА_3 Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області не здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (том 2 а.с.55)

Третя особа ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» з позовом ознайомлені, про день слухання справи належним чином повідомлені. Судові повістки юридичній особі були направлені відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою її місцезнаходження. Однак, повідомлення поверталися до суду у звязку з вибуттям організації (том 2 а.с.115,118).

Представник позивача не заперечив проти розгляду справи без участі відповідачів та третьої особи.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим № :01:003:0110, загальною площею 8,9894 га (пай № 454), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Новософіївської сільської ради Нікопольського району, на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації від 02.02.2005 № 85-р-05 передана у власність ОСОБА_2, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 187042 від 03 березня 2006 року (том 1 а.с.56).

09 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та ПП «Таврія» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 5 років, який набув чинності з дня його державної реєстрації, а саме, з 23 березня 2007 року (том 1 а.с.5, том 2 а.с.68).

26 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.» було укладено договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки строком на 5 років з дати його реєстрації. Державна реєстрація даного договору оренди була проведена 27 березня 2012 року за № 04091 (том 1 а.с.51,52).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом, який регулює дані правовідносини, є ОСОБА_7 України «Про оренду землі».

Відповідно до вимог частин 1, 4, 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Вказані вимоги закону ОСОБА_2 не дотримано та протягом місяця з 23 березня 2012 року до 23 квітня 2012 року на адресу орендодавця ПП «Таврія» від орендодавця ОСОБА_2 не надходило будь-яких листів-повідомлень щодо заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки (том 2 а.с.64).

10 лютого 2012 року ПП «Таврія» листом-повідомленням за № 51 повідомило ОСОБА_2 про намір скористатися їх переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало додаткову угоду (том 1 а.с.7,8, том 2 а.с.63). Дані обставини підтверджуються наданим суду список громадян, яким відправлено листи-повідомлення замовленою поштою від ПП «Таврія». У вказаному списку у п. 15 зазначено прізвище відповідача ОСОБА_2 Згідно поштовому штемпелю листи-повідомлення були прийняти поштою 13 лютого 2012 року (том 1 а.с.15).

Доводи ФК «ОСОБА_4А.» у своїх запереченнях від 06.06.2013 щодо неотримання ОСОБА_2зазначеного листа та необізнаності про наявність пропозиції позивачане можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача ФК «ОСОБА_4А.» в цій частині, останнім суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач ФК «ОСОБА_4А.» розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що ФК «ОСОБА_4А.» у своїх запереченнях від 06.06.2013 не доведено його твердження щодо неотримання ОСОБА_2 зазначеного листа та необізнаності про наявність пропозиції позивача ПП «Таврія».

До того ж, заяву ОСОБА_2, в якій вона просила після збору врожаю 2011 року не займати її земельну ділянку, та яка була отримана ПП «Таврія» 15 серпня 2011 року за вхідним №

49, (том 1 а.с.57) не можна вважати належним повідомленням про намір не продовжувати дію договору оренди, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Суд вважає, що ПП «Таврія», як попередній орендар земельної ділянки, належним чином виконувало умови договору оренди від 09.02.2007 та сплачувало ОСОБА_2 орендну плату. Дані обставини підтверджуються довідками та копіями відомостей, з яких вбачається, що ОСОБА_2 в період з 2007-2011 років отримала орендну плату (том 1 а.с.123-150, том 2 а.с.62).

Також, у заяві ОСОБА_2, яку ПП «Таврія» отримало 15 серпня 2011 року (том 1 а.с.57), будь-які претензії щодо недотримання позивачем умов договору, відповідач ОСОБА_2 не висловлювала.

Крім того, ПП «Таврія» продовжувало користуватися земельною ділянкою орендодавця ОСОБА_2 після закінчення строку договору оренди від 09 лютого 2007 року, що підтверджується обліковим листом тракториста-машиніста (том 2 а.с.66).

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач набув переважне право на оренду землі, що належить ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» заперечення у поновлені договору повинно бути висловлено на протязі місяця після закінчення строку дії договору, а не до його закінчення, а також у формі листа-повідомлення на адресу орендаря, а не фактом укладання договору оренди з іншим орендатором.

Виходячи з положень ст. 11 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права та обовязки сторін виникають з актів цивільного законодавства та укладеного договору, суд дійшов висновку, що направлення відповідачем до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з ПП «Таврія», заяви з проханням не займати її земельну ділянку після збору урожаю 2011 року, не створює будь-яких прав та обовязків для сторін в розумінні положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Приймаючи до уваги, що після закінчення строку дії договору земельна ділянка, яка без визначення межі перебувала у загальному масиві, що орендувалася ПП «Таврія» (том 1 а.с.62-70, том 2 а.с.61-68), а ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не звернулася до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні, договір оренди земельної ділянки площею 8,9894 га від 09 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та ОСОБА_2, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» слід вважати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи, що згідно зазначеної норми права у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності), суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача щодо зобовязання ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди.

Судом встановлено, що 26 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.» було укладено договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки строком на 5 років з дати його реєстрації. Державна реєстрація даного договору оренди була проведена 27 березня 2012 року за № 04091 (том 1 а.с.51,52).

Відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. І ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.

Суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2.Г. та ФГ «ОСОБА_4А.», укладаючи 26 березня 2012 року договір оренди земельної ділянки, порушили інтереси ПП «Таврія» як орендаря суміжних земельних ділянок, оскільки позивач зацікавлений в тому, щоб межі земельної ділянки ОСОБА_6 в натурі (на місцевості), місце її розташування, були встановлені вірно та закріплені межовими знаками в встановленому законом порядку.

Так як договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.»

26 березня 2012 року, юридично закріплює право останнього на використання земельної ділянки першої у межах, як незаконно та невірно визначені актом про відновлення між земельної ділянки, тому цей договір порушує права ПП «Таврія» як орендаря суміжних з нею земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.», ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» не здійснювала встановлення меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а лише обмежилася складанням акту про відновлення її меж від 12 березня 2012 року, який був долучений до договору як невідємна його частина (том 1 а.с.53).

Порядок встановлення (відновлення) меж земельної ділянки визначається Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за № 376 від 18 травня 2010 року.

Відповідно до п. 4.1. даної Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодження, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками суміжних земельних ділянок.

Пунктом 4.3. цієї Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документів із землеустрою.

ПП «Таврія» орендувало земельну ділянку ОСОБА_2 у загальному масиві, разом з ділянками інших власників, без встановлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); невідємною частиною договору оренди є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У звязку з тим, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до підписання договору оренди між ФГ «ОСОБА_4А.» та ОСОБА_2 не здійснювалося, тому на момент укладання та реєстрації даного договору була відсутня невідємна його частина, а саме, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а отже місце розташування земельної ділянки, яка є істотною умовою договору, не була встановлена.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації та визнання договору оренди недійсним.

При таких обставинах, суд вважає що договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.», порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_4А.» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору по 172,05 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,60,88,169,212,213-215,218 ЦПК України, 11,15,203,215,792 ЦК України, 2,15,33 Закону України «Про оренду землі», п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 р. № 1051 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 726), суд

вирішив:

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,9894 га, укладений 26 березня 2012 року між Фермерським господарством «ОСОБА_4А.» та ОСОБА_2.

Визнати договір оренди земельної ділянки площею 8,9894 га, укладений 09 лютого 2007 року між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_2, поновленим.

Зобовязати ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди.

Стягнути з ОСОБА_2 та Фермерського господарства «ОСОБА_4А.», на користь Приватного підприємства «Таврія», витрати по сплаті судового збору по 172,05 грн. (сто сімдесят дві грн. 05 коп.) з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7