Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») про стягнення банківського вкладу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 лютого 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського строкового вкладу № 2630/08/159531, предметом якого стало розміщення позивачем в банку депозитного вкладу у сумі 33 944 дол. США на строк до 18 серпня 2014 року з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 9,7 % річних. Додатковою угодою № 1 від 18 серпня 2014 року сторони домовились, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір вважається продовженим на строк з 18 серпня 2014 року по 18 лютого 2015 року із процентною ставкою 7 % річних.

Крім того, 02 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/08/171031, відповідно до умов якого позивач здійснив вклад у сумі 20 000 дол. США на строк 91 день, по 02 липня 2014 року, із процентною ставкою 11,5 % річних. Додатковою угодою № 1 від 02 липня 2014 року сторони домовились, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір вважається продовженим на строк з 02 липня 2014 року по 02 жовтня 2014 року із процентною ставкою 6 % річних. Додатковою угодою № 2 від 02 жовтня 2014 року сторони домовились на умовах, аналогічних Додатковій угоді № 1, із зазначенням нового строку - з 02 жовтня 2014 року по 02 січня 2015 року.

Зазначав, що оскільки відповідачем у встановлений строк зобов'язання за вказаними договорами не виконано, не повернуто суму вкладу та проценти за договором № 2630/08/159531 у розмірі 35 136,59 дол. США, а також суму вкладу та проценти за договором № 2630/08/171031 у розмірі 20 446,12 дол. США, просив суд стягнути з відповідача на його користь суми вкладів та нарахованих процентів у національній валюті за курсом Національного банку України станом на день введення тимчасової адміністрації.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та настанням передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наслідків, визначено спеціальний порядок задоволення вимог вкладників.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 лютого 2014 року між сторонами укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/08/159531 «Валютна симфонія», відповідно до умов якого ОСОБА_4 здійснив вклад у сумі 33 944 доларів США строком на 181 день, по 18 серпня 2014 року, із процентною ставкою 9,7 % річних.

Додатковою угодою від 18 серпня 2014 року № 1 сторони домовились, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір вважається продовженим на строк з 18 серпня 2014 року по 18 лютого 2015 року та із процентною ставкою 7 % річних.

02 квітня 2014 року між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/08/171031 «Сонячний етюд», відповідно до якого позивач здійснив вклад у сумі 20 000 доларів США строком на 91 день, по 02 липня 2014 року, із процентною ставкою 11,5 % річних.

Додатковою угодою від 02 липня 2014 року № 1 сторони домовились, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір вважається продовженим на строк з 02 липня 2014 року по 02 жовтня 2014 року із процентною ставкою 6 % річних.

Додатковою угодою від 02 жовтня 2014 року № 2 сторони домовились на аналогічних додатковій угоді № 1 умовах із зазначенням нового строку - з 02 жовтня 2014 року по 02 січня 2015 року.

По закінченню строку вкладу позивачем подано до банку заяву про повернення вкладів та нарахованих відсотків.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України).

Згідно з п. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Судами встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року № 124 в ПАТ «Міський комерційний банк» з 20 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці.

Постановою Національного банку України від 19 березня 2015 року № 187 відкликано банківську ліцензію та оголошено про ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк».

20 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 64 про початок ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк».

Отже, починаючи з 20 листопада 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків.

Відповідно до ст. 2 Закону вкладником є фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, банківського рахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Згідно із ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Разом з тим згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Судами встановлено, що 25 лютого 2015 року позивачу було здійснено виплату гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000 грн.

Іншу частину вкладу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону віднесено до 4 черги вимог кредиторів, якою передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Тобто, якщо вимога кредитора перевищує розмір гарантованої суми компенсації, така залишкова вимога відносить до спеціальної черги вимог, питання про задоволення яких переноситься на майбутнє. Після задоволення вимог кредиторів 1-3 черги за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, будуть задоволенні вимоги кредиторів 4-ої черги за рахунок залишкових коштів пропорційно сумі вимоги, що визначено ч. 4 ст. 52 Закону.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов правильного висновку, що у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та настанням передбачених Законом наслідків, визначено спеціальний порядок задоволення вимог вкладників.

Таким чином, суди, встановивши, що позивачу було здійснено виплату гарантованої суми вкладу в розмірі 200 000 грн, дійшли обґрунтованих висновків, що після задоволення вимог кредиторів 1-3 черг за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, будуть задоволенні вимоги кредиторів 4 черги за рахунок залишкових коштів пропорційно сумі вимог, що передбачено ч. 4 ст. 52 Закону.

Отже, зазначених висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінкою, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак