АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1022/2016 Головуючий у І інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування за законом 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, обґрунтовуючи тим, що дана квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2013 року, укладеному нею з ОСОБА_5. 24 березня 2015 року їй стало відомо, що на зазначену квартиру заявляє свої права ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, якій за життя належала 1/2 частина квартири. Разом з тим, відповідач вироком суду був засуджений за те, що він умисно позбавив життя спадкодавця, а тому він не має права на спадкування. Оскільки дії відповідача направлені на усунення її від володіння належною їй на праві власності квартирою та порушують її права, позивач змушена звернутися з позовом до суду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом було неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушено норми процесуального права (ч.4 ст.61 ЦПК України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ч.1 ст.1224 ЦК України).

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 1224 ч.5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст.. 1224 ч.1 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач не є спадкоємцем померлої ОСОБА_6 і усунення від спадкування відповідача не породжує для неї права та обов'язки, пов'язані із спадкуванням.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з даними копії свідоцтва про право власності на житло від 23 липня 2008 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, квартира за адресою: АДРЕСА_1 приватизована в рівних частках за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть (а.с.13).

24 грудня 2014 року до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 від її сина ОСОБА_4, що підтверджується даними спадкової справи (а.с.97-130).

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України і призначено йому покарання відповідно до ст. 69 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі (а.с.10-12).

Відповідно до вироку ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні умисних дій, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_6

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26 липня 2011 року ОСОБА_4, який діяв за себе та від імені ОСОБА_6, продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (а.с.51-54).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2012 року ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с.49-50).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26 липня 2011 року між ОСОБА_4, який діяв за себе та від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зіненко Н.Л. (а.с.39-42).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 квітня 2015 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2013 року. Також, вбачається, що 22 січня 2015 року на підставі ухвали №760/27905/14-ц, виданої 13 січня 2015 року Солом'янським районним судом м. Києва, в інтересах ОСОБА_4 встановлено обтяження на нерухоме майно, заборонено відчуження вищезазначеної квартири (а.с.9)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем після померлої ОСОБА_6 ні за законом, ні за заповітом.

Відповідно до ч.4 п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані із спадкуванням права та обов'язки.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач є в даному випадку неналежним позивачем, оскільки вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, а тому не може ставити питання про усунення від спадкування спадкоємця першої черги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :