Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5159/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. (Житомирський р/с)
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 16 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого ПАТ «КБ «Надра» (надалі - Банк) та ОСОБА_1, який виступав позичальником, та ОСОБА_2, яка виступала поручителем, було укладено кредитний договір «Автопакет» № 3-03/АП/2007-980, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 110 940 грн. зі сплатою 20% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 червня 2014 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 06 квітня 2015 року у розмірі 221 062,89 грн., з яких: заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 137 829,87 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 72 139,02 грн.; штраф в розмірі 11 094 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «КБ «Надра» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 1048 ЦК та сум передбачених ст. 625 цього Кодексу, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їх представники у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (ОСОБА_2 особисто, ОСОБА_1 відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України), заяв про відкладення розгляду справи не подали. За наведених обставин колегія суддів визнала за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 16 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель), укладено договір «Автопакет» за № 3-03/АП/2007-980 (далі - Договір), за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 110 940 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20% на рік (а.с. 6 - 9).

Пунктом 1.1.4 Кредитного договору визначено, що Банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 18.06.2014 року.

Крім цього, відповідно до пунктів 1.2.1 - 1.2.4 Договору, Банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 4 104,78 грн. в порядку і на умовах зазначених цим договором, терміном погашення до 12 червня 2008 року. Кожний окремий транш надається позичальнику строком на 12 місяців. Проценти за користування коштами в рамках ліміту кредитної лінії розраховуються Банком у розмірі 2,23% на місяць.

Також, відповідно до пункту 7.3 договору сторони погодили збільшити строк позовної давності до десяти років.

Пунктом 8.5 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань (а.с.6 - 9).

Відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору було сплачено грошові кошти за кредитом в сумі 18 625,49 грн., з яких за тілом кредиту - 3 552,56 грн., за процентами за користування кредитом - 15072,93 грн; за кредитною лінією загалом сплачено 3 374,51 грн., з яких за тілом кредиту - 3 323,54 грн., проценти за користування кредитом - 50,97 грн., що підтверджено розрахунком позивача станом на 06 квітня 2015 року (а.с. 134-137).

Також, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2010 року у справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнуто з останніх у солідарному порядку на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 132 230,68 грн.

Зі змісту цього рішення та розрахунку заборгованості, який був наданий Банком вбачається, що розмір даної заборгованості утворився станом на 29.12.2008 року та складався із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 108 168,68 грн., заборгованості з відсотків в розмірі 18 737,58 грн., 5 324,36 грн. пені за несвоєчасну сплату платежів (а.с. 91, 130, 133).

Тобто, вказаним рішенням суду була стягнута заборгованість за кредитним договором, що виникла за період до 30.12.2008 року.

Як стверджується позивачем, дане судове рішення від 08 листопада 2010 року не виконано. Вказані доводи позивача фактично не заперечуються відповідачами. Разом з тим, доказів про спростування таких доводів позивача матеріали справи не містять. Не надані такі докази стороною відповідачів і в процесі апеляційного розгляду справи та не заявлено останніми відповідних клопотань з цього приводу.

Звертаючись з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2007 року позивач зазначав, що у останніх станом на 06 квітня 2015 року за невиконання умов договору виникла заборгованість в розмірі 221 062,89 грн., з яких: заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, в тому числі прострочена становить 137 829,87 грн., пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 72 139,02 грн., штраф згідно п. 5.2 кредитного договору в розмірі 11094 грн.

Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості перевірена колегією суддів в процесі апеляційного розгляду справи, не спростована стороною відповідачів, будь-яких клопотань з цього приводу останніми не заявлено.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника по сплаті процентів за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК, та сум передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Оскільки станом на 06 квітня 2015 року борг не повернутий, рішення суду від 08.11.2010 року не виконано, то з врахуванням погодженого сторонами строку позовної давності у 10 років з відповідачів підлягають стягненню проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) за період з 30.12.2008 року (з дати, до якої стягнуто відсотки за рішенням суду від 08.11.2010 року) і по 06 квітня 2015 року, тобто дати вказаної позивачем, що становить 137829, 87 грн.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Разом з тим, є обгрунтованим і позов про стягнення пені, виходячи з наступного.

Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

З огляду на наведені норми закону та враховуючи, що позов до суду про стягнення заборгованості з відповідачів подано у листопаді 2014 року, уточнення до позовної заяви подані в травні 2015 року, то позивач обгрунтовано здійснив нарахування пені за період з 06.04.2014 року по 05.04.2015 року у сумі 72139,02 грн., тобто в межах строку, передбаченого ч.2 ст.258 ЦК України.

Разом з тим, підлягають до задоволення і вимоги Банку про стягнення штрафу в розмірі 11094 грн., оскільки така відповідальність передбачена пунктом 5.2 кредитного договору.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів доводи апеляційної скарги визнає обгрунтованими та задовольняє скаргу.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати між сторонами. А саме, на користь позивача з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню у рівних частках по 1 538,64 грн. судові витрати, пов'язані зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 3077,28 грн. (а.с.2 т.1), та на користь позивача з ОСОБА_1 1 230 грн. судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик його до суду (а.с.140, 141 т.1).

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 221 062,89 грн., з яких: заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 137 829,87 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 72 139,02 грн.; штраф в розмірі 11 094 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по 1538,64 грн. судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 1 230 грн. судових витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді