Справа № 360/1209/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/577/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 02.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_3 Кадира про відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиконанням зобовязання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь кошти за неналежне виконання зобовязання в сумі 532 221 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач давно знайомі, проживають в одному населеному пункті. При дружній розмові відповідач запропонував ОСОБА_2 допомогти йому у будівництві цеху по виготовленню тротуарної плитки. Допомога полягала у виготовленні всіх необхідних документів та вкладом особистих коштів позивача, які в подальшому відповідач обіцяв повернути. Фактично сторони уклали в усній формі договір позики і ОСОБА_3 ОСОБА_3 Кадир взяв на себе зобовязання повернути позивачу всі кошти, що будуть затрачені ним на цілі відповідача. На підтвердження своїх намірів 06 квітня 2012 року відповідач надав на імя позивача нотаріальну довіреність, якою уповноважив останнього бути представником відповідача у всіх установах, підприємствах, організаціях, з усіх питань, повязаних з виготовлення технічної документації, вводом в експлуатацію, отриманням свідоцтва про право власності та реєстрацію на його імя відповідача належного відповідачу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Леніна, 73 в с. Мирча Бородянського району. На будівництво цеху позивач витратив особисті кошти у загальному розмірі в сумі 532 221 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Коли позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти, останній повідомив ОСОБА_2, що погоджується із сумою боргу, але не має коштів на повернення позики. Під час повторного звернення позивача з вимогою повернути борг, ОСОБА_3 ОСОБА_3 Кадир нагрубив йому, а на даний час взагалі відмовляється розмовляти та уникає зустрічей.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив, що він виконував роботу та надавав позивачу матеріали за замовленням останнього. Всі виконані роботи позивачем були здійснені на замовлення відповідача. Доказом передачі матеріалів відповідачу є оригінали чеків та квитанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 квітня 2012 року ОСОБА_3 ОСОБА_3 Кадир видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 бути його представником у всіх установах, підприємствах, організаціях, з усіх питань, повязаних з виготовлення технічної документації, вводом в експлуатацію, отриманням свідоцтва про право власності та реєстрацію на його /відповідача/ імя належного йому /відповідачу/ житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Леніна, 73 в с. Мирча Бородянського району.

14 червня 2013 року ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3 ОСОБА_3 Кадира, подав нотаріально посвідчену заяву до відповідних уповноважених органів, якою просив провести розподіл належної відповідачу земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована за вказаною адресою, у звязку з наміром змінити цільове призначення цієї земельної ділянки та необхідністю виготовлення нових правовстановлюючих документів на право власності на новостворені в результаті розподілу земельні ділянки (а.с.10).

ОСОБА_2 здійснив оплату ФОП ОСОБА_4: 20 жовтня 2011 року 4 000 грн. за транспортні послуги, 08 червня 2013 року 17 500 грн. за послуги екскаватора та 83 250 грн. за пісок, 09 червня 2013 року 99 000 грн. за щебінь, 03 липня 2013 року 5000 грн. за установку каналізації, 7 липня 2013 року 9 600 грн. за відсів, 09 липня 2013 року 15 000 грн за піддони, 11 серпня 2013 року 24 300 грн. за будівельні роботи, 22 серпня 2013 року 9 600 грн. за пиломатеріали, 18 вересня 2013 року 10 000 грн. за піддони, 27 вересня 2013 року 18 600 грн. за пиломатеріали; ФОП ОСОБА_5 20 жовтня 2011 року 113 000 грн. та 32 000 грн. за обладнання, ФОП ОСОБА_6 23 листопада 2012 року 27 500 грн. за автонавантажувач, 19 червня 2013 року 26 040 грн. за фанеру і ДСП; ФОП ОСОБА_7 20 серпня 2013 року 8 100 грн. за цемент; ФОП ОСОБА_8 9 вересня 2013 року 756 грн. за труби та інші матеріали, а всього ним сплачено 503 246 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів отримання відповідачем вказаних товарно-матеріальних цінностей чи набуття якоїсь вигоди в звязку з цим суду не надано.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 зазначає, що між ним та відповідачем фактично було укладено усний договір позики. Однак, статтею 1047 ЦПК України встановлено письмову форму для укладення договору позики, а будь-які докази того, що сторонами було дотримано письмової форми правочину у матеріалах справи відсутні.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів за невиконане зобовязання, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів, які вказують на те, що останній здійснював будівельні роботи в інтересах відповідача. Наявні у матеріалах справи чеки та квитанції не підтверджують ту обставину, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються ст. 1047 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 на показання свідка не можуть бути взяті до уваги, оскільки законом чітко визначено докази, які підтверджують укладення між учасниками цивільних правовідносин договору позики.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_9