Провадження №2/761/1773/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Савчинської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інфрмаційний центр» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2003 року відповідно до наказу № 192-К позивач була прийнята на роботу до Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на посаду бухгалтера. Відповідно до штатного розпису, розмір заробітної плати позивача на посаді становив 2 800,00 грн. З березня 2014 року відповідачем було припинено фінансування Кримської філії, в тому числі припинено виплату заробітної плати працівникам. В березні та квітні 2014 року позивач виконувала свою роботу, що підтверджується даними табелів обліку робочого часу за вказані місяці. 25.04.2014 року у зв'язку із порушенням відповідачем законодавства про працю (неодноразова невиплата заробітної плати) позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України. 25.04.2014 року позивач була звільнена на підставі наказу № 71-К. Разом з тим розрахунок з позивачем не проведений, грошові кошти у день звільнення позивачеві виплачені не були.

Тому позивач з врахуванням заяви про зменшення розміру заявлених вимог просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 19 170 грн. 26 коп., з яких: заробітна плата - 1 145 грн. 45 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 114 грн. 55 коп.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі - 3 817 грн. 08 коп.; вихідна допомога у розмірі - 12 200 грн. 27 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 1 892 грн. 81 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 р. по день ухвалення рішення судом у справі, розрахований за формулою наведеною в позовній заяві (сума на день подання позовної заяви - 46 060 грн. 00 коп.).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вони не мають відомостей про суми заборгованості перед позивачем, так як Кримська філія не передавала такі документи. Крім того, вони були позбавлені можливості здійснити розрахунок при звільненні, так як на той час Банківські установи України не працювали на території Автономної Республіки Крим. Згідно з наказом від 22.04.2014 року №164 Кримську філію було закрито та працівників з 25.04.2014 року переведено до Херсонської філії, проте позивач не приступила до виконання посадових обов'язків. Позивач не зверталась до Підприємства із зазначенням банківських рахунків для проведення розрахунку при звільненні, а відповідач не мав відомостей на які рахунки здійснювати перерахунок коштів. Отже відсутня вина підприємства за невиплату коштів при звільненні.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що позивач дійсно працювала у відповідача на посаді бухгалтера Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та була звільнена з посади за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.04.2014 року відповідно до наказу відповідача №71-к.

Згідно з даними штатного розпису відповідача посадовий оклад позивача за останні два місяці складав 2800,00 грн.

Відповідно до даних наказу про звільнення позивача, розрахункового листка за квітень 2014 року, відомостей обліку заробітної плати за квітень 2014 року, належними до виплати позивачеві при звільненні були наступні суми: заробітна плата у розмірі 1 145 грн. 45 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 114 грн. 55 коп.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі - 3 817 грн. 08 коп.; вихідна допомога у розмірі - 12 200 грн. 27 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 1 892 грн. 81 коп.

Як зазначено позивачем та не заперечувалося відповідачем, розрахунок із працівником підприємством при звільненні проведений не був.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч.3 ст. 38 КЗпП України).

При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, розрахунок з працівниками здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на карткові рахунки в АТ «Раййфайзен Банк Аваль».

Проте, суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що ДП «Інформаційний центр» було позбавлене можливості перерахувати кошти на розрахунковий рахунок Кримської республіканської філії АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв'язку з припиненням її діяльності, з огляду на те, що припинення діяльності філії банку не потягло за собою припинення діяльності АТ «Райффайзен Банк Аваль» та можливості здійснення ним переказу коштів на карткові рахунки клієнтів.

В судовому засіданні представник відповідача не надала доказів, що відповідачем вживались заходи для проведення розрахунку при звільненні з позивачем.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у випадку розрахунку середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи робочі дні у лютому, березні 2014 року (40), заробітну плату позивача (2800,00 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить 140,00 грн.

Середній заробіток за період з 26.04.2014 року по 20.01.2016 року становить 60 900,00 грн. (435 днів х 140,00 грн.).

Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 19 170 (дев'ятнадцять тисяч сто сімдесят) гривень 26 копійок тасередній заробіток в сумі 60 900 (шістдесят тисяч дев'ятсот) гривень 00 копійок (суми розраховані без відрахування обов'язкових платежів), а всього підлягає до стягнення сума 80 070 (вісімдесят тисяч сімдесят) гривень 26 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 800,70 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 38, 44, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку- задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українина користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в розмірі 19 170 (дев'ятнадцять тисяч сто сімдесят) гривень 26 копійок тасередній заробіток в сумі 60 900 (шістдесят тисяч девятсот) гривень 00 копійок (суми розраховані без відрахування обов'язкових платежів), а всього підлягає до стягнення сума 80 070 (вісімдесят тисяч сімдесят) гривень 26 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українина користь держави судовий збір в сумі 800,70 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула