АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_1, ОСОБА_2,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника подало апеляційну скаргу, у якій просить вказану ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву ПАТ «Укрсоцбанк». Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року не підсудна третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона не пов'язана із захистом прав споживача, позивачем у даній справі був банк, а не споживач.

Особи, які беруть участь у розгляді даної справи, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону. Так, заявник ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлено про місце і час розгляду справи належним чином, про що свідчить відповідна розписка. Судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи та розглянула справу у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа №755/21337/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/368/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Н.О.Яровенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 18.12.2007року укладено кредитний договір № Ф071016А, згідно якого відповідач-1 отримав кредит в сумі 124000,00грн.

В свою чергу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 18.12.2007року укладено договір поруки № 02-23-Ф07101П-1956, за яким відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем -1 зобов'язань за вищевказаним договором кредиту.

Між сторонами наявні угоди про передачу спору на розгляд третейського суду, про що прямо зазначено в ст. 6 Договору кредиту № Ф071016А від 18.12.2007року та ст. 5 Договору поруки № 02-23-Ф07101П-1956 від 18.12.2007року, укладених між позивачем та відповідачами.

11.09.2015року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 263070,86 грн., а також витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом, у сумі 3030,71 грн.

В листопаді 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, питання видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно допункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейськісуди» (частину 1 статті 6 Закону доповненопунктом 14 згідно ізЗаконом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські судив порядку, передбаченому цимЗаконом, можуть розглядатибудь-які справи, що виникаютьіз цивільнихта господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ успорах щодозахисту правспоживачів, у томучислі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Справа №755/21337/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/368/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Н.О.Яровенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

Оскільки відповідачі є споживачами послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Справа №755/21337/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/368/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Н.О.Яровенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді