Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.,

при секретарі Григорчук В.М., з участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво та утримання майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат вартості майна в розмірі 165 591 грн. та витрат на його утримання в період із 2005 по 2012 роки у розмірі 7 576 грн. та підключення системи каналізації і водопостачання у розмірі 1112, 93, що разом складає 174 279, 93 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у 1969 році одружилась із ОСОБА_5 та переїхала у будинок його батьків в АДРЕСА_1. Впродовж 20 років спільного сімейного життя вона разом з чоловіком почала здійснювати розбудову батьківського будинку, в якому спочатку було лише три кімнати. Вказує, що нею було вкладено значні особисті кошти на добудову кімнат в будинку, зведення споруди призначеної для технічного обслуговування будинку, гаража та заміни системи опалення. Однак, 11 травня 2005 року, мати чоловіка уклала договір дарування будинку брату чоловіка - ОСОБА_4, який спільно з ними не проживав та участі у будівництві не приймав. 27 грудня 2012 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу частини будинку за адресою АДРЕСА_1 із ОСОБА_6, яка у 2013 році продала дану частину ОСОБА_7 Таким чином відповідач не тільки безпідставно набув майно до створення якого не мав жодного відношення, а в подальшому його відчужив чим спричинив їй матеріальну шкоду.

В судовому засіданні позивач то його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, підтримав подані заперечення, вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 набув у власність частину будинку згідно договору дарування у 2005 році, який є чинним і в подальшому законно розпорядився своєю власністю. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 належала ? частка у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 11 травня 2005 року, посвідченого Квасиловець Г.О., державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори.

Іншим співвласником ? частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5

Звертаючись за даним позовом, позивач вказує, що частка будинку № АДРЕСА_1, яку отримав згідно договору дарування відповідач ОСОБА_4 була побудовано нею та її чоловіком ОСОБА_5, тому вона має право на стягнення витрат пов'язаних з його будівництвом і утриманням.

Рішенням Рівненського міського суду від 10 липня 2012 року залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання незаконним витягу про державну реєстрацію та про витребування майна з чужого незаконного володіння, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено повністю, усунено ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей, забезпечення вільного доступу та звільнення квартири від речей ОСОБА_1, ОСОБА_5, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про і визнання незаконним витягу про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

З вищевказаного рішення судом встановлено «…суд не може прийняти до уваги посилання відповідача-позивача ОСОБА_1 та ті обставини, що з моменту перебування у шлюбі з ОСОБА_5 майже 20 років вона збудувала (добудувала) ще три кімнати, які цілісно пов'язані із первісною будовою, збудувала (добудувала) ще три кімнати, які цілісно пов'язані із первісною будовою, змінила систему опалення, звела споруди призначені для технічного обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1, оскільки з досліджених в судовому засіданні документів: річного підрядного договору по будівництву від 31 липня 1981 року; акту приймання виконаних робіт від серпня 1981, жовтня 1981 року; рахунків-фактур від 27 квітня 1981 року, 22 червня 1981 року за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що дані договори, акти та рахунки укладались з ОСОБА_9 - батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а не з ОСОБА_1 Будь-яких інших доказів, які б стверджували, що саме ОСОБА_1, здійснювала добудову будинку, здійснювала оплату за проведені роботи ні нею, ні її представником суду надано не було».

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

З долучених до матеріалів справи позивачем доказів не вбачається задокументовану участь у будівництві, оскільки замовником робочого проекту водопостачання та водовідведення житлового будинку № АДРЕСА_1 за 2006 рік та замовником проекту каналізації є її чоловік - ОСОБА_5, заяву директору «Теплотранссервіс» про надання дозволу на підключення до системи каналізації за адресою АДРЕСА_1 подана також ОСОБА_5

Висновок експертного дослідження від 25.02.2014 року № 1-2 про те, що підпис в графіку «роботу сдал» в акті прийому виконаних роботі на жовтень 1981 року виконаний ОСОБА_1, підпис в графіку «заказчик» в річному підрядному договорі по будівництву від 31.07.1981 року виконаний ОСОБА_1, підпис в графі «принял» в акті прийому виконаних робіт за серпень 1981 року виконаний ОСОБА_1 не доводять того, що дані роботи оплачувались за її особисті кошти.

Незважаючи на те, що власником частки спірного будниковолодіння відповідач ОСОБА_4 став згідно договору дарування у 2005 році, позивач даний договір не оскаржувала.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що є сусідами ОСОБА_4 і бачили як ОСОБА_1 та ОСОБА_5 займалась будівництвом будинку АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 вкладала більше коштів і зусиль в будівництво. Відповідач ОСОБА_4 участь у будівництві не брав, проживав окремо.

Суд не можу розцінювати вищевказані покази як доказ обґрунтованості позовних вимог, оскільки твердження свідків не вказують на те, що позивач одноособово витрачала власні кошти на будівництво .

Окрім того, позивач вказує, що одружилась з ОСОБА_5 у 1969 році та протягом 20 років здійснювала добудову будинку та господарських споруд, відтак у 1989 році після завершення всіх будівельних робіт у неї виникло право на відшкодування затрат.

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (чинна на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особа, право якої порушено (позовна давність) встановлюється у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в абз. 3 пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року за № 10-70/0/4-13 " Про окремі питання застосування строків позовної давності" вказано , що у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.

Як вбачається із заперечень представника відповідача, ним зазначено про сплив позовної давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що саме вона здійснювала добудову будинку та проводила ремонтні роботи пов'язані із технічним обслуговуванням будинку на заявлену до стягнення суму, тому в задоволені позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60-64, 88, 212-216 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво та утримання майна - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.