Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/286/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Карпенка О.Л., Гайсюка О.В.

за участю секретаря - Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2015 року, у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житлогосп» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості і

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року комунальне підприємство «Житлогосп» (далі - КП «Житлогосп») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг станом на 1 листопада 2013 року у розмірі 2 653,13 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є балансоутримувачем житлових будинків міста та надає населенню послуги по обслуговуванню будинків та прибудинкових територій.

ОСОБА_2 прописаний та проживає у АДРЕСА_1 та йому надаються комунальні послуги згідно особового рахунку НОМЕР_1

Зазначав, що відповідач належним чином не сплачує за комунальні послуги, внаслідок чого на 1 листопада 2013 року має заборгованість у розмірі 2 653,13 грн.

У серпні 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача 4 353,33 грн., заборгованості за комунальні послуги, яка утворилася станом на 1 липня 2015 року.( а.с. 149, 150)

Ухвалою суду від 11 вересня 2015 року до участі у справі як співвідповідачів залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.(а.с. 160)

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4353,33 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Сторони, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. Відповідачі подали до суду письмову заяву, в якій просили розглянути справу у їхню відсутність.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі, як користувачі і мешканці квартири, повиненні сплачувати кошти за надані їм житлово - комунальні послуги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2006 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 73, 148)

Як убачається з довідки від 16 грудня 2013 року, виданої КП «Житлогосп», у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_2, його дружина - ОСОБА_7, дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та онука - неповнолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 6,10)

Згідно з довідкою КП «Житлогосп» споживачі послуг за вказаною адресою свого обов'язку по своєчасній оплаті вартості житлово - комунальних послуг не виконували, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 1 липня 2015 року становила 4 353,33 грн. (а.с. 150)

Обов'язок нести витрати, пов'язані з утриманням майна, до яких, зокрема відносяться витрати, що пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, передбачено Законом України „Про житлово-комунальні послуги", що набув чинності з 1 січня 2005 року, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року /із змінами/.

Цими ж нормативно-правовими актами на позивача, як виконавця послуг, покладено обов'язок щодо надання житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, вивезення побутових відходів тощо).

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами укладеного договору, оплата наданих послуг є обов'язком споживача.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не уклали письмового договору на утримання будинку та прибудинкової території. Однак позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідач користується зазначеними послугами.

Згідно структури тарифів на послуги по КП "Житлогосп" та звіту про виконану роботу за період 01.10.2011- 30.04.14 років на утримання будинку та прибудинкової території по вул. Артема,11 в м. Олександрія, надані послуги: - технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, -теплопостачання, -водопостачання та водовідведення, зливної каналізації, поточний ремонт покрівлі, обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення місць загального користування, прибирання при будинкової території, вивезення та утилізація твердих побутових відходів і негабаритних відходів.(а.с.38,57).

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі відсутності житлово-комунальних послуг, неналежного їх надання споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця, скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача надається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Але, передбачених законом доказів ненадання послуг, або неякісного надан-ня послуг, а саме актів-претензій, які є підставою для перерахунку платежів, відповідачем не надано.

Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до змісту зазначених положень закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами такого договору.

Відтак, суд дійшов правильного висновку про те, що відсутність між сторонами укладеного договору не є підставою для звільнення від оплати житлово - комунальних послуг.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.

Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

Разом з тим, норми статей 160 та 162 ЖК УРСР входять до глави 6 цього Кодексу, яка регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власником житлового фонду, які виникають на підставі договору найму цього приміщення.

При цьому стаття 160 ЖК УРСР, яку суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин, визначає рівні права та обов'язки наймача та членів його сім'ї між собою та перед третіми особами, зокрема щодо солідарної майнової відповідальності членів сім'ї разом з наймачем за зобов'язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду.

Положеннями статті 162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України).

Отже, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ж статей 160 та 162 ЖК УРСР поряд з положеннями глави 58 ЦК України регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг.

Таким чином, установивши, що майно належить відповідачам на праві спільної власності, суд першої інстанції неправильно застосував до цих правовідносин положення ст. 160 ЖК УРСР, дійшовши помилкового висновку про стягнення несплачених сум солідарно.

Зазначена позиція відповідає правовому висновку висловленому у постанові Верховного Суду України в цивільній справі № 6-734цс15 від 4 листопада 2015 року.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції про наявність обов'язку сплатити заборгованість за надані комінальні послуги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду з підстав передбачених п.п.2, 4 ст. 309 ЦПК України та стягнення з кожного із відповідачів на користь КП «Житлогосп» по 1 088,33 грн. (4 353,33 : 4) = 1088,33) заборгованості по квартирній платі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 9, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2015 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Позов Комунального підприємства «Житлогосп» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з кожного окремо, на користь Комунального підприємства «Житлогосп» по 1 088,33 грн. заборгованості по квартирній платі та по 57,35 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: