АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/428/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/7077/15-ц Бондаренко В.В.
Категорія:відшкодування шкоди Доповідач - Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа у справі : ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

18 серпня 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 33177, 47 коп. та моральну шкоду, розмір якої визначає у 10 000,00 грн.

Вказані вимоги, з посиланням на ст.ст. 1166, 1167, 1194, ч.1 ст.1172, ст. 23 ЦК України, обґрунтовував тим, що 28 квітня 2015 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки MAN 19.414 державний номерний знак НОМЕР_4, з напівпричепом BEWALU, державний номер НОМЕР_6 по Червоношкільній набережній на перехресті з вул. Вернадського у м. Харкові, перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з належним йому автомобілем марки Chrysler державний номер НОМЕР_5, під його керуванням , чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України та постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого сг. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що з урахуванням того, що транспортний засіб відповідача був застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» , він звернувся за відшкодуванням до страховика,яким було відшкодовано майнову шкоду в розмірі 50000 грн., що передбачено полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7441838, яким було передбачено відшкодування майнової шкоди в зазначеному розмірі.

Для встановлення розміру заподіяної шкоди він провів оцінку пошкодженого транспортного засобу, яка була проведена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, діячого на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 17235 від 28 листопада 2014 року.

Відповідно до вказаного звіту, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу складових частин складає 83177 грн. 47 коп..

Позивач також зазначає, що Страхова компанія виплатила кошти у розмірі 50000 грн.. в якості відшкодування заподіяної шкоди від ДТП.

Залишок у розмірі 33177 грн. 47 коп. . Також вказує на те, що внаслідок пошкодження його автомобіля йому завдана моральна шкода , розмір якої визначає у 10 000.00 грн.

21 вересня 2015 року відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 не знаходиться з ним у трудових правовідносинах та між ними 01.04.2015 року , згідно до ст. 901 ЦК України був укладений цивільно-правовий договір , відповідно до пункту 1.1. якого, виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організує виконання роботи не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку не має права на одержання допомоги із соціального страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами , зумовленими народженням та поховання.

Відповідач , посилаючись на те, що за вказаним договором він виступав замовником послуг ОСОБА_5 щодо водія його транспортних засобів по перевезенню грузу, зазначає, що це виключає його відповідальність за ч.1 ст. 1172 ЦК України.

Відповідач також зазначає, що автомобіль MAN 19.414 державний номерний знак НОМЕР_4 та напівпричеп BEWALU,державний номер НОМЕР_6 , були ним окремо застраховані в страховій компанії «ПЗУ Україна» за полісами № АІ/7441836 та № АІ/77441838 та оскільки при ДТП зіткнення було не тільки автомобілів, але і причепа, який також отримав механічні ушкодження, позивач мав звернутись до страховика за відшкодування шкоди за двома цими полісами ( а.с.28-30).

Третя особа у справі : ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції заперечував факт знаходження з відповідачем у трудових правовідносинах та розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди, , зазначивши,що працював у відповідача на підставі цивільно-правової угоди водієм кожного року по декілька місяців.

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року вказані позовні вимоги позивача задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на його користь 33177, 47 грн. матеріальної шкоди та відмовив в задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, неповне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Відповідач зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції помилково не взяв до уваги наявність укладеного між ним та ОСОБА_5 01.04.2015 року цивільно-правового договору, про надання ним послуг водія, який на теперішній час є чинним та його дійсність не оспорюється та у зв»язку з тим, що ОСОБА_5 на час ДТП не перебував з ним у трудових правовідносинах , підстави для його відповідальності за спричинення ним позивачу матеріальної шкоди, відсутні Також зазначає на завищення позивачем розміру матеріальної шкоди, посилаючись на те, що огляд транспортного засобу позивача спеціалістом проводився декілька разів та мають місце різні протоколи огляду в яких виявленні пошкодження автомобіля не співпадають між собою, та вказаний звіт не відповідає Методиці проведення товарознавчої експертизи та судом першої інстанції не було встановлено чи було фактично відновлено автомобіль позивача на час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на його користь матеріальну шкоду, спричинену в наслідок ДТП в сумі 33177, 47 грн., суд першої інстанції , з посиланням на ч.2 ст. 1187 ЦК України виходив з того, що відповідач повинен нести відповідальність як володілець вказаних транспортних засобів , у зв»язку зі знаходженням ОСОБА_5 на час ДТП у трудових правовідносинах з відповідачем та не взяв до уваги заперечення відповідача в частині відсутності між ним та ОСОБА_5 таких правовідносин та наданий відповідачем укладений між ним та третьою особою цивільно-правовий договір.

Однак , погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами і третьою особою вказаний факт не заперечується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка відбулась 28 квітня 2015 року з вини водія ОСОБА_5, який керуючи належним відповідачу автомобілем MAN 19.414, державний номерний знак НОМЕР_4, з напівпричепом BEWALU, державний номер НОМЕР_6 , допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки Chrysler, державний номер НОМЕР_5, під його керуванням, внаслідок чого його було пошкоджено ( а.с.15-16,18).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу позивача, проведеного 19 травня 2015 року оцінювачем ОСОБА_6, вартість майнової шкоди , заподіяної позивачу, у зв»язку з пошкодженням його автомобілю, складає 83177, 47 грн. ( а.с.7-14).

Судом першої інстанції також встановлено підтверджено наявними у справі доказами та сторонами вказаний факт не заперечується, що у зв»язку з тим, що цивільно- правова відповідальність вказаних транспортних засобів відповідачем була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», вказаною страховою компанією було відшкодовано позивачу майнову шкоду в розмірі 50000.00 грн., що передбачено полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7441838.

Матеріали справи також свідчать про те, що позивач , в особі свого представника, також звертавсь до вказаної страхової компанії з заявою про відшкодування йому вказаної матеріальної шкоди за двома страховими полісами та відповідно до відповіді директора зазначеної страхової компанії, відшкодування шкоди одночасно за двома страховими полісами ( на автомобіль та напівпричіп) не передбачено Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( а.с.55) .

Згідно до вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових ( службових) обов»язків.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода,завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом першої інстанції встановлено , підтверджено наявними у справі доказами , що ОСОБА_5 та фізична особа підприємець ОСОБА_3 01.04.2015 року уклали цивільно-правовий договір на підставі ст.901 ЦК України (а.с.33).

Згідно до пункту 1.1. його умов ,Замовник доручає , а Виконавець бере на себе зобов»язання виконати такі роботи (надати послуги) як виконання функцій водія по перевезенню грузу, нести відповідальність за перевезення грузу та транспортний засіб, дотримуватись правил техніки безпеки та протипожежних правил в строк з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року . Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,зумовленими народженнями та похованням.

Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. Замовник зобов»язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану Виконавцем роботу . За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 1300,00 грн.(пункти 1.2., 1.3., 2.1. умов договору).

Дійсність вказаного договору в межах вказаної цивільної справи сторонами не оспорюється та на теперішній він час є чинним.

Згідно до вимог ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір, є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю.

Згідно до вимог ст. 24-1 КЗпП України , у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Таким чином, обов»язковою умовою для виникнення трудових правовідносин, між працівником та фізичною особою-підприємцем, є підпорядкування виконавця робіт внутрішньому трудовому розпорядку та реєстрація трудового договору у державній службі зайнятості.

Відповідно до наданих відповідачем звітів за 2015 рік заробітна плата за трудовими договорами ним у 2015 року не нараховувалась та не сплачувалась ( а.с. 97-100).

Зміст же укладеного між відповідачем та третьою особою цивільно-правового договору свідчить про відсутність між ними трудових правовідносин, оскільки умовами зазначеного вище договору встановлено, що ОСОБА_5 як виконавець послуг виконує роботу на свій ризик, самостійно організує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженнями та похованням, тобто не є трудовим договором, в розумінні ст. 21 КЗпП України .

Зазначені вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для відповідальності відповідача як власника зазначених вище транспортних засобів за матеріальну шкоду , спричинену ОСОБА_5 позивачу внаслідок вказаної ДТП , оскільки в момент ДТП ОСОБА_5 керував вказаними транспортними засобами на підставі укладеного між ним та відповідачем зазначеного вище цивільно-правового договору та якого, у відповідності до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.2015 року, визнано винним в скоєнні зазначеної вище ДТП ( а.с.18).

Суд першої інстанції на вказані обставини справи, вимоги зазначених вище норм матеріального права уваги не звернув та при наявності укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 зазначеного вище цивільно-правового договору, який на теперішній час є чинним та сторонами і третьою особою в межах даної справи не оспорюється, прийшов до помилкового висновку про знаходження ОСОБА_5 з відповідачем на час ДТП у трудових правовідносинах, та як наслідок -до помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, спричиненої з вини ОСОБА_5

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції при порушенні ним зазначених вище норм матеріального права і невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам (пункти 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у справі нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316, 317, 319, 218, ч.3 ст. 209 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа у справі : ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.М. Костенко