Справа №473/3995/15-ц 02.02.2016 02.02.2016 02.02.2016
Провадження №22-ц/784/167/16
Справа №473/3995/15-ц
Провадження № 22ц-784/167/16 Головуючий у 1-й інстанції Павлова Ж.П.
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Лисенка П.П.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- представника ВДВС ОСОБА_2,

- представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року, постановлену за поданням старшого державного виконавця відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року старший державний виконавець відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4

Зазначав, що на виконанні у відділ ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 10 серпня 2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 673 844 грн. 92 коп. боргу за договором позики та 5 654 грн. судових витрат.

Посилаючись на те, що у строк наданий державним виконавцем для добровільного виконання судового рішення ОСОБА_4 не виконав рішення суду, що свідчить про ухилення від його виконання, заявник просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за судовим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі кордону України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2015 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 673 844 грн. 92 коп. заборгованості за договором позики та 5 654 грн. судових витрат. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист № 473/218/15-ц від 10 серпня 2015 року.

Постановою державного виконавця від 01 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження та встановлено строк для добровільного виконання сім днів, як передбачає ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 19 жовтня 2015 року.

01 жовтня 2015 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції звернувся із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов'язань.

Подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України надійшло в суд до спливу строку на добровільне виконання.

Крім того, відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (далі Закон) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 Закону передбачає декілька видів обмеження виїзду громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Згідно з положеннями статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Належних та допустимих доказів того, що боржник має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, не надано. Зокрема, у справі відсутні данні, що боржник, має реальний намір виїзду за кордон та причини такого виїзду полягають в ухиленні від виконання вказаних зобов'язань. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Суд обмежився лише посиланням на те, що ОСОБА_4 маючи можливість погасити заборгованість за кредитним договором в силу наявності у нього доходу, отриманого у 2014 році від підприємницької діяльності, не виконав рішення суду у добровільному порядку. При цьому залишив поза увагою, що у разі не виконання судового рішення у добровільному порядку, державний виконавець вживає всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на його примусове виконання.

З урахуванням встановленого та вищевказаних норм, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження виїзду за межі України боржника ОСОБА_4

За такого, оскаржувана ухвала суду відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити державному виконавцю у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року скасувати і постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді