АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Шевченко Т.М.
№22-ц/796/950/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Ящук Т.І.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Інституту загальної енергетики Національної академії наук України на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Інституту загальної енергетики Національної академії наук України про стягнення грошової допомоги у зв'язку з виходом на наукову пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення втраченої вигоди,-

В С Т А Н О В И Л А

10 вересня 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення грошової допомоги у зв'язку з виходом на наукову пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення втраченої вигоди.

У мотивування вимог посилався на те, що він безперервно на постійній основі працював на посаді наукового співробітника,а потім - старшого наукового співробітника в Інституті загальної енергетики НАН України з 18 грудня 2000 року.

Наказом №061-к3 від 11 червня 2015 року звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), про що внесено запис до трудової книжки.

У день розрахунку йому виплачено належну заробітну плату і компенсацію за невикористану частину відпустки.

При поданні заяви на звільнення він поставив відповідача до відома про вихід на наукову пенсію з виплатою грошової допомоги, передбаченої ч. 19ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», проте в її виплаті йому було відмовлено.

Його загальний науковий стаж перевищує 27 років.

Посадовий оклад - 3421 грн, надбавка за ступінь кандидата технічних наук - 15 %, надбавка за науковий стаж - 30% посадового окладу, а тому загальна сума, що підлягає стягненню, - 3421 грн * 1,45 * 6 = 29 764,7 грн.

Окрім того, враховуючи те, що відповідачем через несвоєчасну виплату належної йому грошової допомоги порушено ст. 116 КЗпП України, у відповідність до ст. 117 КЗпП України стягненню на його користь підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який при виплаті у вересні 2015 року становитиме 3421 грн * 1,45 * 3 = 14 881,35 грн.

Такими діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 18 000 грн.

Також, свої вільні кошти він зазвичай розміщує на «Картці киянина» (банк «Хрещатик» НОМЕР_1), на які нараховуються проценти в розмірі 15% річних. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на його користь компенсація за неодержаний прибуток, на який він мав право розраховувати за три місяці, в розмірі 1116,18 грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача:

- грошову допомогу в розмірі 6 місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у розмірі 29 764,7 грн;

- середній заробіток за 3 місяці в розмірі 14881,35 грн;

- компенсацію за моральну шкоду в розмірі 18 000 грн;

- компенсацію за неодержаний прибуток в розмірі 1116,18 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Інституту загальної енергетики Національної академії наук України на користь ОСОБА_2 грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у сумі 29 764 грн 70 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Інституту загальної енергетики Національної академії наук України в дохід держави 487 грн 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, Інститут загальної енергетик НАН України подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення грошової допомоги в сумі 29 764 грн 70 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що у 2012 році позивачем було оформлено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

27 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про його звільнення з посади за власним бажанням у порядку ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію, а не в порядку ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у зв'язку з оформленням наукової пенсії, а відтак під час звільнення з роботи 11.06.2015 року права на виплату грошової допомоги відповідно до п. 19 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не набув.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги, що заява ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням від 25 травня 2015 року не містить вимоги про виплату йому шести місячних подових окладів.

Окрім того, посилання позивача на його право отримати грошову допомогу внаслідок призначення йому наукової пенсії 06 липня 2015 року у відповідність до п. 19 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» уже після звільнення з Інституту загальної енергетик є безпідставними, оскільки даною нормою прямо визначено, що така виплата здійснюється при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону, і аж ніяк не після звільнення (фактичного припинення трудових відносин).

Даний Закон не містить жодного посилання на строк, протягом якого колишній науковий працівник, за умови призначення йому наукової пенсії, може звернутися до керівництва за останнім місцем роботи з вимогою про виплату грошової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені та компенсації моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Зазначає, що суд першої інстанції відмову у стягненні з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні мотивує тим, що допомога в розмірі шести посадових окладів не є складовою заробітної плати і не належить до фонду оплати праці, проте згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, тобто, всіх сум, а не лише тих, що віднесено до заробітної плати.

Моральна шкода заподіяна йому неправомірними діями відповідача і полягає в ушкодженні здоров'я, фізичними та моральними стражданнями (посилились болі у суглобах, з'явилась кульгавість, зменшилась рухливість, постійні болі в суглобах викликають безсоння і нервовий розлад), у потребі додаткових зусиль для організації свого життя через необхідність доводити в судах неправомірність дій відповідача (витрати часу і грошей на консультації адвокатів, підготовку документів, судові засідання). Отже, моральна шкода в розмірі 18 000 грн лише частково компенсує шкоду, завдану йому неправомірними діями відповідача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченої вигоди не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга Інституту загальної енергетики НАН України не підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової допомоги у зв'язку з виходом позивача на наукову пенсію, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 21.12.1985 року по 01.06.1988 року працював за спеціальністю в галузі науки в Інституті електродинаміки АН УРСР (а.с. 18).

З 01.06.1988 року по 05.03.1991 року - на посаді молодшого наукового співробітника наукового відділу моделювання та оптимізації систем з напівпровідниковими перетворювачами електроенергії в Інституті загальної енергетики НАН України (а.с. 20-21).

3 28.06.1993 року по 15.12.2000 року - на посаді головного програміста, а в подальшому - наукового співробітника у науково-дослідному відділі «Математичного моделювання навколишнього середовища» №205 Інституту проблем математичних машин і систем НАН України (а.с. 22).

З 18.12.2000 року по 11.06.2015 року - на посаді наукового співробітника наукового відділу №1 оптимізації структури паливно-енергетичного комплексу, наукового співробітника, старшого наукового співробітника наукового відділу №2 ефективності енерговикористання та оптимізації енергоспоживання в Інституті загальної енергетики НАН України (а.с. 23-24).

27 травня 2015 року ОСОБА_2 подав заяву директору Інституту загальної енергетики НАН України про звільнення його з роботи 11 червня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, виплату компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу (а.с. 12).

02 червня 2015 року позивач також подав заяву відповідачу, в якій вказав, що у зв'язку з наступним його звільненням з займаної посади старшого наукового співробітника і виходом на наукову пенсії просить підготувати довідки для подання у Пенсійний фонд України Печерського району м. Києва з метою оформлення наукової пенсії (а.с. 13).

Згідно виписки з наказу про звільнення з роботи №061-кз від 04.06.2015 року з 11.06.2015 року звільнено ОСОБА_2 з посади старшого наукового співробітника відділу №2 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 10).

Отже, займані ОСОБА_2 посади відносяться до наукових посад, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року №257 «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

У апеляційній скарзі Інститут загальної енергетики НАН України посилається на те, що позивач звернувся до відповідача з заявою про його звільнення з посади за власним бажанням у порядку ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію, а не в порядку ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у зв'язку з оформленням наукової пенсії, а відтак під час звільнення з роботи 11.06.2015 року права на виплату грошової допомоги відповідно до п. 19 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не набув.

Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апелянта з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки - наукові (науково-педагогічні) працівники 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року;

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

У ч. 19 ст. 24 цього Закону визначено, що при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років.

Отже, для надання грошової допомоги науковому працівнику повинні бути наявні у сукупності такі умови:

− вихід на пенсію, тобто звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»ст. 38 КЗпП України). Досягнення пенсійного віку і оформлення пенсії без звільнення не є виходом на пенсію;

− працівник має виходити (звільнятися) на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку:

o чоловікам за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років;

o жінкам за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років;

− звільнення має бути проведене тільки з наукової (науково-педагогічної) посади. Перелік наукових (науково-педагогічних) посад визначено ст.22-1та ст. 22- Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» та постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257;

− науковий працівник повинен мати стаж роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257, для чоловіків − 12,5 років, для жінок − 10 років.

Судом першої інстанції враховано, що 27.05.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про звільнення з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, при цьому в заявах від 02 та 08 червня 2015 року позивач зазначив про його вихід саме на наукову пенсію.

До того ж звільнення ОСОБА_2 з наукової посади відбулося при досягненні пенсійного віку та за наявності необхідного стажу наукової роботи.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у сумі 29 764 грн 70 коп., оскільки на час звільнення у нього виникло право на отримання зазначеної виплати.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач мав надати докази.

Відмовляючи в задоволені позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції підставно виходив з того, що позивачем не надано доказів.

Наявність заподіяної моральної шкоди позивач мотивував лише тим, що з квітня 2011 року він регулярно лікувався, а в результаті невиплати належної йому грошової компенсації він втратив можливість регулярно використовувати необхідні ліки, а тому йому завдано значного ушкодження здоров'я (а.с. 2).

Суд першої інстанції оцінив надані докази на підтвердження цієї вимоги і дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в її задоволенні.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для переоцінки доказів.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч .1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що на роботодавця покладається обов'язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум (в даному випадку вбачається, що такими сумами є грошова допомога у зв'язку з виходом на наукову пенсію) у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно виписки з наказу про звільнення з роботи №061-кз від 04.06.2015 року з 11.06.2015 року оклад ОСОБА_2 становить 3421 грн (а.с. 10).

У п. 3, 5 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року №494, передбачено, що надбавка за стаж наукової роботи виплачується щомісяця науковим працівникам залежно від стажу наукової роботи. При стажу наукової роботи понад 20 років розмір щомісячної надбавки, відсотків посадового окладу становить 30%.

Надбавка за стаж наукової роботи нараховується щомісяця виходячи з посадового окладу наукового працівника за основним місцем роботи.

Згідно підпункту 3г) п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників бюджетних науково-дослідних установ і організацій та інших наукових установ Національної академії наук» №74 від 31 січня 2001 року доплата працівникам установ за науковий ступінь кандидата наук становить 15 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. (абз. 3 п. 2).

Пунктом 8 вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що якщо грошова допомога буде виплачена йому у вересні 2015 року, то сума становитиме 3421 грн * 1,45 * 3 = 14881,35 грн.

Із зазначеного слідує, що позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за три місяці, тобто з 12 червня 2015 року по 12 вересня 2015 року.

Така сума зазначена і в прохальній частині позовної заяви.

Справа не була розглянута у вересні 2015 року, її розгляд продовжувався до 4 грудня 2015 року. Разом з тим, позивач не ставив питання про збільшення позовних вимог, а тому суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог.

Так, середньоденна заробітна плата становить (3421 грн * 1,45 * 2 : 39 (відпрацьовані робочі дні у квітні - травні 2015 року) = 254,38 грн.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 червня 2015 року по 12 вересня 2015 року становить - 254,38 грн * 93 днів = 23 657,34 грн.

Разом з тим, позивач визначив суму, яка підлягає стягненню як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 14 881,35 грн.

Оскільки апеляційний суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14 881,35 грн.

У частинах 3, 5 ст. 88 ЦПК України зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Загальна сума позовних вимог ОСОБА_2 становить 63 762,23 грн, а тому судовий збір, який мав бути сплачений ним при поданні позовної заяви, складає 637,62 грн.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача в дохід держави 487,20 грн, при цьому не враховано вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, зокрема, що судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому рішення суду також підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору.

Враховуючи позовні вимоги, задоволені судом першої інстанції та апеляційної інстанції, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 446,46 грн = 44646,05 грн / 63 762,23 грн * 637,62 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Інституту загальної енергетики Національної академії наук України відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Інституту загальної енергетики Національної академії наук України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Інституту загальної енергетики Національної академії наук України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Інституту загальної енергетики Національної академії наук України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,35 грн.

Стягнути з Інституту загальної енергетики Національної академії наук України в дохід держави судовий збір у розмірі 446 грн 46 коп.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді