Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/48/16-ц

03.02.2016 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі с/з ОСОБА_2, розглянувши в залі суду в смт. Воловець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ Приватбанк 15.01.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 29.04.2005 року був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу був виданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Через порушення зобовязань по кредитному договору відповідач станом на 21.12.2015 року допустив заборгованість в сумі 38920, 77 гривень, які позивач просить стягнути на свою користь, а також судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить застосувати строк позовної давності, у зв"язку з чим в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст.634 ЦК України у відповідності до яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 29.04.2005 року був укладений договір, згідно якого відповідачу був виданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткув сумі 5000 гривень (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти), зі сплатою базової відсоткової ставки 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії картки- два роки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.8).

Як слідує із договору №SAMDN6986 від 29.04.2005 року ОСОБА_3 зазначив, що ознайомлений з Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку та зобов"язується їх виконувати (а.с.8).

Виходячи зі змісту п.п.3.1.1. і 5.4 Правил Користування платіжною карткою- строк дії Карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік) та дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів по кредиту визначено щомісячно, а строк погашення кредитув повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (а.с.14).

Розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а.с.5-6) доведено, що останній платіж по кредиту ОСОБА_3 здійснив 30.06.2005 року, інших платежів не здійснював.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК Ураїни) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання зобов'язання, визначений місяцями з врахуванням вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено правило, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені заявою позичальника, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також відповідальність за порушення порядку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення заборгованості, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, початок позовної давності для стягнення нарахованих платежів утвореної відповідачем заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки- до квітня 2007 року; останній платіж по кредиту ОСОБА_3 здійснив 30.06.2005 року.

Таким чином, строк позовної давності минув 2010 року. Проте позивач звернувся з позовом лише 15.01.2016 року (а.с.2-3), тобто з пропуском строку, встановленого ст.257 ЦК України, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-14цс 14 від 19.03.2014 року по спору про стягнення заборгованості за кредитним договором і є обов'язковою для судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 256, 257, ч.1 ст.261, ч.3 ст.254, 266, 267 ЦК України, статтями 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 217 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.