Справа № 309/975/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Служба побуту», до Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, Управління Держгеокадастру в Хустському районі Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про визнання права, визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю та витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_12, і за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і Драгівської сільської ради Хустського району на рішення Хустського районного суду від 22 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

06.03.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Драгівської сільської ради Хустського району, Управління Держземагентства в Хустському районі Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 мотивуючи наступним.

29.05.2012 позивач купив у ПрАТ «Служба побуту» нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1. Право продавця на користування зазначеною земельною ділянкою посвідчувалося Державним актом серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею, виданим Драгівською сільською Радою народних депутатів 23.12.1995. Право власності на придбану будівлю зареєстровано за покупцем 05.06.2012.

За приписами ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, право користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля, що її придбав позивач, переходить до нього на тих самих умовах, які існували для попереднього землекористувача, однак, у зв'язку зі змінами в земельному законодавстві та особливостями регулювання питань щодо користування такою земельною ділянкою, позивачу як власнику придбаної нерухомості необхідно було в порядку ст.ст. 125, 126 ЗК України звернутися до сільської ради для укладення договору оренди земельної ділянки, якою користувався продавець будівлі.

13.06.2012 позивач звернувся до Драгівської сільської ради із заявою про надання указаної земельної ділянки в оренду для обслуговування придбаної будівлі. Рішенням 18-ї сесії 4-го скликання від 22.08.2012 сільська рада відмовила позивачу «в наданні дозволу на викуп» земельної ділянки, оскільки ділянка перебуває у спільному користуванні територіальної громади с. Драгова. Враховуючи, що земельна ділянка є спірною з мешканцями 8-ми квартирного житлового будинку, які мають державний акт на право власності на неї, вирішено залишити ділянку у спільному користуванні територіальної громади села.

18.11.2013 позивач удруге звернувся до сільської ради вже із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації для укладання договору оренди земельної ділянки площею 0,03 га по вул. Леніна, 95 в с. Драгові, на що отримав датовану 09.01.2014 за вих. № 6 відповідь із рекомендацією звернутися до суду через те, що «дана земельна ділянка зареєстрована за акціонерним товариством служби побуту в м. Хуст, а також інша земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності громадян вчительського дому».

У процесі вирішення цих питань позивач з'ясував, що рішенням 3-ї сесії 4-го скликання Драгівської сільської ради від 17.12.2002 громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 як мешканцям багатоквартирного будинку у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка площею 0,25 га по АДРЕСА_2 29.12.2002 Драгівська сільрада видала цим громадянам Державний акт серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, відповідно до якого разом із земельною ділянкою, належною до багатоквартирного будинку, у власність цим особам була передана і частина земельної ділянки площею 0,0143 га, що згідно із Державним актом на право постійного користування землею від 23.12.1995 на той час уже перебувала в постійному користуванні юридичної особи - продавця будівлі. Рішення про вилучення у попереднього користувача земельної ділянки (її частини) для передачі іншій особі, згоди на це попереднього користувача, як того вимагають норми ст. 149 ч. 1 ЗК України, щодо зазначеної частини земельної ділянки не було. Відтак, рішення Драгівської сільради про надання земельної ділянки у власність мешканцям указаного багатоквартирного будинку та відповідний державний акт є незаконними.

Посилаючись на ці обставини, на добросовісність набуття права власності на нерухоме майно та права користування належною до нього земельною ділянкою, на порушення цих прав існуванням незаконного рішення та державного акту щодо частини земельної ділянки, на невизнання сільською радою права на укладання щодо відповідної земельної ділянки договору оренди, позивач, посилаючись окрім наведених вище також на ст. 152 ЗК України щодо захисту порушених земельних прав, просив:

визнати за ним право на оформлення документів для набуття в оренду земельної ділянки несільськогосподарського призначення без зміни її меж та цільового призначення площею 0,03 га, яка знаходиться під будівлею, що належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1

витребувати частину вказаної земельної ділянки розміром 0,0143 га з незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 шляхом визнання недійсними рішення 3-ї сесії 4-го скликання Драгівської сільської ради від 17.12.2002 у частині передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 та Державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, виданого на підставі цього рішення Драгівською сільською радою 29.12.2002, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 11901, і відновити стан земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 який існував до порушення права. Судові витрати просив покласти на Драгівську сільську раду.

Рішенням Хустського районного суду від 22.05.2015 позов задоволено:

визнано за ОСОБА_1 право на оформлення документів для набуття в оренду земельної ділянки несільськогосподарського призначення без зміни її меж та цільового призначення площею 0,03 га, яка знаходиться під будівлею, що належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1

витребувано частину цієї земельної ділянки розміром 0,0143 га з незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 шляхом визнання недійсними рішення 3-ї сесії 4-го скликання Драгівської сільської ради від 17.12.2002 про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та Державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, виданого на підставі цього рішення Драгівською сільською радою 29.12.2002, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 11901, і відновлено стан земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 який існував до порушення права. Стягнуто з Драгівської сільської ради на користь ОСОБА_1 243,60 грн у відшкодування сплачених судових витрат.

ОСОБА_7, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_12, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим через те, що були порушені процесуальні права відповідача на участь у розгляді справи, на дачу пояснень, на захист від позову, оскільки його не було належно повідомлено про час і місце розгляду справи. Просить рішення скасувати, у позові, пред'явленому до Драгівської сільської ради, Управління Держземагентства в Хустському районі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, відмовити.

У спільній апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і Драгівська сільська рада ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого, на їх думку, з порушенням норм матеріального та процесуального права, на припущеннях, без належного з'ясування обставин справи.

Посилаються, зокрема, на те, що суд не встановив кола осіб, прав і обов'язків яких стосується спір, позаяк відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_8 на час розгляду справи померли, відповідач ОСОБА_6 відчужив свою квартиру, а суд не з'ясував питання їх правонаступництва та не залучив до участі в справі належних відповідачів.

Крім того, визнаючи право позивача на оформлення відповідних документів, суд не мав підстав втручатися в повноваження органу місцевого самоврядування, рішення судом прийнято без належного з'ясування обставин, що мають значення, та без врахування інтересів територіальної громади села. У справі відсутні докази щодо звернення позивача до сільської ради по дозвіл на укладання договору оренди землі, а розглядалося лише питання про її викуп, тож питання про оренду землі радою взагалі не розглядалося.

Позивачем пропущена позовна давність стосовно вимог про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту за 2002 рік, а відповідачі через порушення судом їх права на участь у розгляді справи не мали можливості заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції.

Насамкінець, питання оренди землі може бути вирішене позивачем шляхом укладання відповідного договору з відповідачами, а порушення свого права позивач не довів належними і допустимими доказами, зокрема, висновком судової експертизи.

Вважаючи свої права як співвласників земельної ділянки порушеними, особи, які подали апеляцію, просять рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_14, яка скарги не визнала, відповідача Драгівської сільської ради - ОСОБА_15 та відповідача ОСОБА_7- ОСОБА_12, які апеляції підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, оглянувши інвентарну справу К-11, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції задовольнив позов вважаючи його обґрунтованим і доведеним по суті. Втім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов з істотним порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України). Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред'явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обов'язок належного відповідача усунути порушення права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України). За змістом норм ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі додаткових відповідачів, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поставив питання про:

визнання за ним права на оформлення документів для набуття в оренду земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,03 га, яка знаходиться під будівлею, що належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1

визнання недійсним рішення 3-ї сесії 4-го скликання Драгівської сільської ради від 17.12.2002 у частині передачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,265 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 31);

визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на підставі рішення від 17.12.2002 Драгівською сільською радою 29.12.2002, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 11901 (а.с. 32);

витребування частини земельної ділянки розміром 0,0143 га з незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11;

відновлення стану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 який існував до порушення права.

Таким чином, позивач поставив питання про позбавлення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 права власності на вищевказану земельну ділянку, правовстановлюючим для останніх документом щодо якої є оспорене рішення органу місцевого самоврядування, та про визнання відповідних прав за ним.

На підтвердження своїх доводів щодо незаконності, за його правовою позицією, набуття ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 права власності на землю, та навпаки, наявності відповідних прав на землю в нього, позивач посилався на обставини, пов'язані із набуттям у власність 29.05.2012 шляхом купівлі у ПрАТ «Служба побуту» нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-12), на наявність у попереднього власника цього нерухомого майна права користування зазначеною земельною ділянкою на підставі Державного акту серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею, виданого Драгівською сільською Радою народних депутатів 23.12.1995 (13-22). Позивач вказував і на свої звернення з метою вирішення питання про користування землею до Драгівської сільради:

13.06.2012 - із заявою про надання указаної земельної ділянки в оренду для обслуговування придбаної будівлі, на що 18-ї сесія 4-го скликання сільради від 22.08.2012 прийняла рішення про відмову позивачу «в наданні дозволу на викуп» земельної ділянки, оскільки ділянка перебуває у спільному користуванні територіальної громади с. Драгова, враховуючи, що земельна ділянка є спірною з мешканцями 8-ми квартирного житлового будинку, які мають державний акт на право власності на неї, вирішено залишити ділянку у спільному користуванні територіальної громади села (а.с. 25-27);

18.11.2013 - із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації для укладання договору оренди земельної ділянки площею 0,03 га по вул. Леніна, 95 в с. Драгові, на що отримав датовану 09.01.2014 за вих. № 6 відповідь сільради із рекомендацією звернутися до суду через те, що «дана земельна ділянка зареєстрована за акціонерним товариством служби побуту в м. Хуст, а також інша земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності громадян вчительського дому» (а.с. 28, 29).

Відповідно до правової позиції позивача, відповідачам - фізичним особам як мешканцям багатоквартирного будинку незаконно буда передана у спільну сумісну власність Драгівською сільською радою частина земельної ділянки площею 0,0143 га, що на той час уже перебувала в постійному користуванні юридичної особи - продавця будівлі, тому позивач як новий власник будівлі набув і пов'язані з цією нерухомістю права на землю, ці права порушені відповідачами. У справі наявна копія матеріалів з кадастрової справи № 11901 на земельну ділянку із кадастровим НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 0,25 га, надану відповідно до рішення Драгівської сільради від 17.12.2002 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 97-102). Позивач виходив з того, що конфігурація меж земельної ділянки, форма цієї ділянки, які відображені в кадастровій справі (а.с. 99), не відповідають формі та конфігурації меж ділянки, що зафіксовані в Державному акті серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю від 29.12.2002 (а.с. 32), саме за рахунок незаконного включення до конфігурації, що є в державному акті, частини земельної ділянки площею 0,0143 га, що у кадастровій справі правильно відображена як така, що знаходиться за межами наданої відповідачам ділянки.

За обставинами справи, спір виник між ОСОБА_1 та особами, яким була надана у спільну сумісну власність земельна ділянка, а враховуючи, що відповідачам ця ділянка була надана як власникам квартир (співвласникам будинку) для обслуговування 8-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 і як така пов'язана з будинком та правами на нього, спір виник також і із власниками квартир (співвласниками будинку). Крім того, спір виник з органом місцевого самоврядування (сільською радою), який прийняв рішення, що, на думку позивача, порушує його права. З відповідним органом земельних ресурсів (на час розгляду справи апеляційним судом - Управління Держгеокадастру у Хустському районі Закарпатської області) має місце спір у тому разі, коли його безпосереднім предметом є незаконні дії (бездіяльність), рішення, що порушують права позивача, які у відповідний спосіб той просить захистити (поновити). Між тим, такого роду вимоги до органу земельних ресурсів у заяві позивача не ставилися.

Відповідачі, до яких ОСОБА_1 пред'явив позов, права позивача на землю та обґрунтованість його вимог заперечують. Відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 316-319, 321, 328, 373, 386 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 89, 90, 152, 153 ЗК України, правомірність набуття права власності на землю презюмується, а власник (співвласники) вправі в порядку, встановленому законом, захищати своє право на землю.

З оглянутої апеляційним судом інвентарної справи К-11 на житловий будинок № 5 по вулиці, як зазначено у справі, «Учительській», в с. Драгові Хустського району, копії окремих матеріалів якої приєднано до справи під час апеляційного розгляду (а.с. 231-258), випливає наступне:

квартира № 1: Драгівська сільська рада 28.07.1995 видала Свідоцтво № 1 про право власності на житло ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18 (а.і.с. 10);

квартира № 2: належала ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 і ОСОБА_22 з 28.07.1995 на підставі Свідоцтва № 2 про право власності на житло, виданого Драгівською сільською радою 28.07.1995,

продана ОСОБА_23 21.07.2004 на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. за реєстровим № 3876, право власності ОСОБА_23 зареєстровано 06.08.2004 (а.і.с. 13-16, 25). На час розгляду позову судом першої інстанції у справі були матеріали щодо продажу 21.07.2004 квартири № 2 (а.с. 133);

квартира № 3: належала ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 і ОСОБА_28 з 28.07.1995 на підставі Свідоцтва № 3 про право власності на житло, виданого Драгівською сільською радою 28.07.1995, продана ОСОБА_6 і ОСОБА_29 30.12.1998 на підставі договору, посвідченого держнотаріусом Хустської держнотконтори ОСОБА_30 за реєстровим № 9271, право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_29 було зареєстровано 31.12.1998 (а.і.с. 28, 30);

30.04.2004 ОСОБА_6 і ОСОБА_29 подарували квартиру ОСОБА_31 на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. за реєстровим № 1043, право власності ОСОБА_31 зареєстровано 29.06.2005 (а.і.с. 38, 39);

квартира № 4: Драгівська сільська рада 28.07.1995 видала Свідоцтво № 4 про право власності на житло ОСОБА_7, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 і ОСОБА_35 (а.і.с. 42, 74);

квартира № 5: Драгівська сільська рада 28.07.1995 видала Свідоцтво № 5 про право власності на житло ОСОБА_8 та ОСОБА_36 (а.і.с. 47, 51);

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, ОСОБА_36 28.02.2005 держнотаріусом Хустської держнотконтори ОСОБА_37 за реєстровим № 573 було у спадковій справі № 131 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири № 5, право власності ОСОБА_36 зареєстровано 28.02.2005 (а.і.с. 45, 46);

квартира № 6: Драгівська сільська рада 26.11.2001 видала Свідоцтво № 1406 на право власності на житло ОСОБА_9 і ОСОБА_38 (а.і.с. 56, 66);

квартира № 7: Драгівська сільська рада 28.07.1995 видала Свідоцтво № 6 про право власності на житло ОСОБА_10, ОСОБА_39 і ОСОБА_40 (а.і.с. 70);

квартира № 8: належала ОСОБА_41, ОСОБА_42 та ОСОБА_43 з 28.07.1995 на підставі Свідоцтва № 7 про право власності на житло, виданого Драгівською сільською радою 28.07.1995, продана ОСОБА_11 05.03.1999 на підставі договору, посвідченого держнотаріусом Хустської держнотконтори ОСОБА_30 за реєстровим № 1320, право власності ОСОБА_11 зареєстровано 02.10.2000 (а.і.с. 73, 76).

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і пред'явив позов до Драгівської сільської ради, Управління Держземагентства в Хустському районі Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 Співвласники квартир у будинку ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_23, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_38, ОСОБА_39 та ОСОБА_40, цивільних прав і обов'язків яких стосується справа, не були відповідачами за позовом. Понад те, позов був пред'явлений до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які задовго до його подачі відчужили належні їм частки у квартирах і питання про належність їх як відповідачів у контексті правил щодо переходу прав на землю разом із нерухомістю, до якої ця земля належить, не з'ясовувалося. Позов був пред'явлений і до ОСОБА_8, яка задовго до цього померла і її цивільна правоздатність припинилася (ст. 9 ЦК Української РСР 1963 р.), а також до органу земельних ресурсів без наведення відповідних підстав та формулювання відповідних їм вимог.

Позовні вимоги, з огляду на підстави та обґрунтування позову, є взаємопов'язаними і якщо сільська рада та окремі із дійсних співвласників будинку та спірної земельної ділянки є належним відповідачами за позовом, то інші названі вище особи або взагалі зазначені відповідачами без правових для цього підстав, або є неналежними відповідачами, або ж особи, про права яких ідеться, взагалі не брали участі у справі.

Тож позов не був пред'явлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів, натомість її було вирішено щодо ряду неналежних відповідачів. Особи, які виходячи із суті спірних правовідносин повинні відповідати за позовом, не брали участі у справі, тоді як саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, пред'явити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обов'язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов'язків сторін стосовно спірної земельної ділянки мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належні відповідачі - орган, внаслідок рішень (дій) якого ці права виникли та/або були порушені, і співвласники нерухомого майна, із яким пов'язані відповідні права.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про належний склад відповідачів за позовом не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності належних відповідачів і наявності неналежних відповідачів для вирішення спору щодо сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, порушення судом цивільного процесуального закону є грубим, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість вирішення спору по суті, в т.ч., його задоволення, проте, не внаслідок необґрунтованості та недоведеності, а через неналежний склад відповідачів, відсутність у справі належних відповідачів, без яких про законність розв'язання спору не йдеться. Наведені обставини щодо неналежного з'ясування судом кола осіб, прав і обов'язків яких стосується справа, є одним із доводів, що їх відповідачі наводили оскаржуючи рішення суду. Обґрунтованість чи необґрунтованість позову по суті, належність обраного позивачем способу захисту порушеного права як такі, формулювання позовних вимог і коректність формулювання відповідно до них резолютивної частини рішення суду, наявність чи відсутність належних і допустимих доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, висновку експерта, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, вирішення справи щодо неналежних відповідачів і без участі в ній усіх належних та необхідних для вирішення спору відповідачів є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляції, оскільки про відмову в позові по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та відмовити в позові з наведених вище процесуальних підстав.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_12, і спільну апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 22 травня 2015 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, Управління Держгеокадастру в Хустському районі Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про визнання права, визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю та витребування земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді