АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/811/15Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/175/16 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

секретар Танцюра О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бучацька міська рада про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Бучацького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, так як межі їх земельних ділянок як суміжних землекористувачів не відповідають фактичним межам на місцевості.

Рішенням Бучацького районного суду від 23.11.2015р. в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою на нього з мотивів незаконності та необґрунтованості судового рішення, неповного зясування обставин справи.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на той факт, що на час погодження меж земельних ділянок вона не була ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки. Землекористувачем земельної ділянки по вул. Стуса, 24 у м. Бучач позивач стала лише у 2012 році, а тому нею не пропущено строк позовної давності.

ОСОБА_1 просить рішення суду від 23.11.2015р.скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У той же час, ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду залишити без змін. Зокрема, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 про встановлені межі земельних ділянок знала ще з 2006 року, оскільки постійно проживала в будинку своїх батьків за адресою вул. Стуса, 24 м. Бучач, з 27.12.2007 року вона стала власником 1/2 частини даного житлового будинку, а звернулась з позовом лише у квітні 2015 року тобто з пропуском строку позовної давності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування від 27.12.2007р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою вул. Стуса, 24 в м. Бучач Тернопільської області. Цегляно-камяний будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці. Згідно свідоцтва про смерть серія І-ИД №132118 ОСОБА_3 помер 02.02.2012р. про що зроблено актовий запис №10.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД 186701 ОСОБА_2 на підставі рішення 5 сесії 5 скликання Бучацької міської ради від 24.10.2006р. №199 є власником земельної ділянки площею 0,0186 га в м. Бучач, вул. Стуса, 20 для ведення особистого селянського господарства (а.с.29).

Відповідно до Акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельних ділянок у жовтні 2006р. ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, своїм підписом погодила встановлені межі земельних ділянок (а.с.30). Також своїм підписом позивач погодила кадастровий план (а.с.31).

Згідно акту щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості № 1795 від 27.08.2014 року та рішення Бучацької міської ради № 1795 від 27.08.2014 року встановлено, що межа, яка відновлена відповідно до державного акту ОСОБА_2, візуально не відповідає фактичній межі на місцевості, та картографічним матеріалам по обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками, які затверджені рішенням № 34 виконавчого комітету Бучацької міської ради від 27.02.1976 року кварталу № 28а.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції судом була призначена земельно-технічна експертиза.

Згідно висновку експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи №314/15-22 від 18.08.2015р. встановлено, що фактична площа земельної ділянки по вул. Стуса,20, м. Бучач, Тернопільської області, якою користується ОСОБА_2 не відповідає площі згідно рішення пятої сесії пятого скликання Бучацької міської ради від 24.10.2006 року №199 про передачу у власність земельної ділянки 0,0186 га цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства.

Площа земельної ділянки по вул. Стуса,20, м. Бучач, якою користується ОСОБА_2 менша на 8,0 м.кв, у звязку з накладенням на суміжну земельну ділянку № 24.

Крім того, експертизою встановлено, що згідно обмірів будівельного кварталу № 28 площа земельної ділянки по вул. Стуса,20, м. Бучач становила 0,1169 га, згідно державного акту площа даної земельної ділянки становить 0,1186 га, згідно натурних обмірів даної земельної ділянки її площа становить 0,1042 га. Тобто земельна ділянка, якою фактично користується відповідач, є меншою ніж у державному акті про право власності на землю та в обмірах будівельного кварталу № 28.

Площа земельної ділянки № 24 по вул. Стуса м. Бучач, якою користується ОСОБА_1 відповідно до обмірів земель будівельного кварталу становила 635 кв. м., згідно обмірів проведених експертами площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 становить 608 кв.м., тобто на 27 кв.м. менша.

Крім того, як зазначено у висновку експертизи, враховуючи невідповідність довжин меж з усіх сторін земельної ділянки ОСОБА_1, встановити зі сторони якого землекористувача земельна ділянка зменшена на 27 кв.м не вбачається за можливе. Також, у висновку експертів зазначено, що найбільше змінились лінійні проміри по межі ділянки № 24 на її вїзді, де побудовано гараж, однак встановити зменшення площі не вдається за можливе у звязку з відсутністю промірів від капітальних будівель.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 згідно договору дарування від 27.12.2007р. стала власником 1/2 частини житлового будинку та землекористувачем відповідної земельної ділянки за адресою вул. Стуса, 14 в м. Бучач, то з цього моменту розпочинається перебіг позовної давності. ОСОБА_1 не просила поновити строк позовної давності, оскільки не вважала його пропущеним.

З таким висновком погоджується і колегія апеляційного суду так як він є обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

Згідно ч.1 ст. 60 кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту положень ч.1 ст.303, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 згідно договору дарування від 27.12.2007р. отримала у власність 1/2 частку житлового будинку по вул. Стуса, 24 в м. Бучач, розташованого на неприватизованій земельній ділянці, від свого батька ОСОБА_3

02.02.2012р. помер її батько ОСОБА_3 і вона успадкувала його 1/2 частку житлового будинку.

Згідно паспорта ОСОБА_1, її зареєстрованим місцем проживання з 04.09.1995р. є вул. Стуса, 24 в м. Бучач.

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 особисто підписала акт про визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельних ділянок.

Таким чином, позивачці були відомі встановлені межі земельних ділянок ще у 2006 році.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції на час укладення договору дарування у 2007 році) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

На час приватизації ОСОБА_2 своєї земельної ділянки по вул. Стуса, 20 м. Бучач в 2006 році згідно ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_1 погодила зовнішні межі земельних ділянок в жовтні 2006 року, а отже, була обізнана в їх визначенні.

Відповідно до ч.2 ст. 377 ЦК України (в редакції на час укладення договору дарування 27.12.2007р.) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Так як 27.12.2007р. ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою вул. Стуса, 24 в м. Бучач, вона стала землекористувачем відповідної частини земельної ділянки, а отже, могла звертатись до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності розпочинається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а тому строк позовної давності позивачем пропущено.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти (правова позиція Верховного суду України від 10.06.2015р. у цивільній справі №6-267цс15).

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про наявність підстав для застосування ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 не надано жодних доказів поважності причин пропуску позовної давності. Факт її обізнаності у встановлених межах земельних ділянок ще у 2006 році підтверджується матеріалами справи, позивачкою не оспорюється.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі норми Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзем від 18.05.2010р. №376 колегією суддів апеляційного суду до уваги не беруться, так як на момент погодження меж у 2006 році дана Інструкція ще не була прийнята і не діяла, а тому не може бути застосована.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4