РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Майсак В.О.,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області - Атаманюкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Токмак об'єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з січня 2012 року по червень 2015 року, вона та відповідач, ОСОБА_2, проживали спільно, однією сім'єю, без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_20 року у них народився син ОСОБА_5.

Після народження дитини їх сімейні відносини погіршились. Відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняти вдома сварки і бійки, через що спільне проживання стало не можливим і вона вимушене була повернутися до своїх батьків. Знаючи, що позивач має намір повернутися до своїх батьків, відповідач позбавив її можливості бачитись з дитиною і приймати участь у її вихованні. Як мати, вона намагалася зробити все можливе, щоб малолітній син ОСОБА_6 знаходився поряд з нею, проте відповідач, ОСОБА_2, протидіяв цьому всіма можливими способами. Не допомогло їй і звернення за допомогою до Токмацького міського відділу міліції та служби у справах дітей. Будь-які намагання з боку працівників вказаних органів влади допомогти їй побачитися з малолітнім сином та прийняти участь у його утриманні і вихованні не дали позитивного результату. Відповідачем ігноруються зустрічі не тільки з нею, а й представниками органів опіки та піклування. До цього часу дитину від неї переховують і не дають можливості приймати участь у її догляді і вихованні. Такі дії ОСОБА_2 порушують її конституційні права як матері.

На цей час, позивачка проживає окремо від відповідача в АДРЕСА_1 орендуючи приватний будинок, в якому створені належні умови для проживання дітей. Крім того, в цьому населеному пункті, неподалік від неї проживають її батьки, які надають їй посильну матеріальну допомогу та підтримку у веденні домашнього господарства. Поряд з цим, вона обробляє присадибну ділянку, що надає їй можливість забезпечити достатнім харчуванням своїх дітей. На цей час вирішується питання щодо її постійного місця роботи в Бобрицькій сільській раді. З 14.09. по 28.10.2015 року вона була членом виборчої комісії Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області.

Відповідач, ОСОБА_2 не працює, зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги малолітньому сину ОСОБА_6, а саме не цікавиться його життєво-необхідними потребами, що завдає шкоди його загальному розвитку. Як їй відомо, ОСОБА_2 самоусунувся від догляду та виховання дитини і цей свій батьківський обов'язок переклав на свою матір - ОСОБА_7

Позивач вказує, що вона як мати має цілком законне та природне право на проживання сина ОСОБА_6 з нею та разом зі старшим братом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, первісні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити, а саме визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_2, та його представник позовні вимоги не визнали, та подали до суду зустрічну позовну заяву про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 42-44), яку в судовому засідання ОСОБА_2 та його представник підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що з 14 січня 2012 року по травень 2015 року, він проживав з відповідачем, ОСОБА_1 однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 За час спільного проживання, у них народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В травні 2015 року, між ним та відповідачем, почали виникати непорозуміння та суперечки, що призвело до розірвання їх шлюбних відносин. Внаслідок чого, ОСОБА_1, як уродженка Одеської області, вирішила повернутися до себе до дому (до батьків), залишивши їх спільну дитину йому на виховання. На теперішній час, відповідач проживає в АДРЕСА_3, а їх спільна малолітня дитина - ОСОБА_5, проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні.

Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, від'їжджаючи на Одещину, вона забрала з собою банківську картку на яку надходять відповідні грошові кошти на дитину та використовує їх на своє утримання. Він самостійними зусиллями та коштами забезпечує дитину одягом, продуктами харчування, придбаває необхідні речі та забезпечує інші необхідні потреби сина.

Вважає за необхідне скористатися своїм правом та визначити місце проживання дитини безпосередньо з ним, оскільки він має постійний самостійний дохід та може створити для дитини належні умови для виховання та належного розвитку.

Згоди, щодо того, з ким буде проживати дитина, позивач та відповідач не дійшли, оскільки позивач бажає забрати дитину в Одеську область, але він заперечує проти цього, адже ані житла, ані будь-якого заробітку, остання немає.

Він створив для сина належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку, в той же час, відповідач, ОСОБА_1, за час проживання сина з ним не приймала та не приймає участі у його вихованні.

Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, самостійно нести всі витрати нести пов'язані з утриманням дитини, йому дуже складно, так-як він отримує мінімальну заробітну плату.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали зустрічну позовну заяву та просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення нею повноліття, та просили визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_2

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1, зустрічні позовні вимоги не визнала, про що надано до суду письмові заперечення та просила в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити (а.с. 78-79).

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, за місцем проживання матері. Представником надано до суду висновок щодо визначення місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області зазначив, що позивачем надані відповідні документи, що вона має упорядковане житло, акт обстеження умов проживання складений службою у справах дітей Любашівської райдержадміністрації Одеської області, житлово-побутові умови відповідають вимогам утримання дітей, добре характеризується за місцем проживання. ОСОБА_1 має двох дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона належним чином виконує батьківські обов'язки, позитивно впливаючи на розвиток дитини, що підтверджується характеристикою на старшого сина. На даний час брати розлучені, що суперечить моральним засадам суспільства, оскільки розлучати дітей не можна, таке розлучення завдало обом моральної шкоди. ОСОБА_1 вже понад три місяці бореться за те, щоб об'єднати дітей в своїй родині, але через певні обставини не може цього зробити самостійно, тому була змушена звернутися до суду. Викладені нею в позовній заяві обставини мали місце. Співробітники Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області обрали позицію не втручання.

З власних спостережень служби у справах дітей виконавчого комітету Токмацької міської ради, ОСОБА_1 спочатку народження малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована одинокою матір'ю, згідно ст. 135 Сімейного кодексу України. Спеціалістами Токмацького управління соціального захисту населення при оформленні видів допомоги при народженні дитини було з'ясовано, що біологічний батько дитини - ОСОБА_2 мешкає з дитиною однією сім'єю, що змусило останнього визнати своє батьківство щодо народженої дитини. У зв'язку з чим було видано повторне свідоцтво про народження дитини, де ОСОБА_2 був записаний батьком. Також було встановлено, що ОСОБА_2 не надав реєстрацію своїй дитині та цивільній дружині, ОСОБА_1, ні за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_4, ні за місцем їх спільного проживання АДРЕСА_5 (будинок померлого діда, спадщина не оформлена). ОСОБА_1 змушена була зареєструватися у зовсім сторонніх осіб за адресою: АДРЕСА_6 та знайомих, ОСОБА_1, на території м. Токмак не має, бо вона є уродженкою Одеської області. Сімейні відносини позивача та відповідача, ОСОБА_2, стали погіршуватися через те, що перебуваючи в декретній відпустці за малолітньою дитиною, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона змушена була працювати та утримувати сім'ю. ОСОБА_1 прийняла рішення повернутися разом з дітьми до своїх батьків, щоб отримати моральну підтримку. Відповідач по справі, ОСОБА_2, не віддав матері, ОСОБА_1, їх спільного малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, та відмовив ОСОБА_1 та її старшому сину, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у проживанні за адресою: АДРЕСА_7 з 15 червня 2015 року. Позивач зі старшим сином мешкала 2 дні у знайомих, це той час що знадобився для звернення до служби у справах дітей та приведення в порядок справ по Управлінню соціального захисту населення по м. Токмак та Токмацькому відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб. 17.06.2015 року ОСОБА_1 була знята з реєстрації по м. Токмак Запорізької області та вирушила додому до батьків в Одеську область. З приводу зазначених обставин до служби у справах дітей для бесіди запрошувався ОСОБА_2 У ході бесіди ОСОБА_2 пояснив, що не відпустив з матір'ю їх спільного сина лише тому, що не впевнений, що за новим місцем проживання будуть створені належні умови для розвитку та виховання дитини. Була досягнута усна домовленість, що у разі надання ОСОБА_1 підтверджуючих документів про належні житлові умови для розвитку дітей з нового місця проживання батько сам передасть дитину матері. 19 серпня 2015 року ОСОБА_1 повернулася до м. Токмак з відповідними документами, що вказували на умови, які відповідають вимогам утримання дитини, та очікувала на виконання попередніх домовленостей з боку відповідача. Ні в цей день, ні в інший мати не зустрілася з дитиною навіть за підтримки комісії у складі спеціалістів служби у справах дітей Токмацького міськвиконкому та начальника штабу Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Весь цей час мати спілкувалася з дитиною лише в телефонному режимі. Зустрічей з дитиною домоглася лише після судового засідання, що відбулося 29 жовтня 2015 року в приміщенні Токмацького районного суду. На протязі 10 днів до наступного судового засідання мати проводила тривалий час з дитиною майже щодня. Дитина не відвідує дитячий заклад. Обов'язки по догляду за дитиною покладено на бабу.

ОСОБА_1 змушена була неодноразово витрачати значні кошти та долати довгий шлях, з с.Бобрик Перший Любашівського району Одеської області до м. Токмак Запорізької області, щоб побачити та поспілкуватися з дитиною, прибути в судове засідання щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини. ІНФОРМАЦІЯ_21 року дитині виповнилося три роки, мати телефонувала та поздоровляла дитину, не мала змоги особисто приїхати із-за погодних умов, оскільки в цей період Одеську область засипало снігом та було перекрито рух транспорту, вона не мала змоги навіть виїхати з населеного пункту за місцем проживання. В судове засідання призначене на 26 січня 2016 року ОСОБА_1 з'явилась та привезла дитині подарунки, вона дбає про дитину. В свою чергу ОСОБА_2 задовольняє свої власні інтереси, аж ніяк не інтереси дитини.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради звернув увагу суду на те, що у такий спосіб, ОСОБА_2 намагається повернути ОСОБА_1, оскільки він в судовому засіданні вказував на те, що не проти щоб ОСОБА_1 повернулася до нього та вони проживали разом.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, представник органу опіки та піклування, просив відмовити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з 2012 року вона проживала разом з відповідачем, з січня місяця 2012 року проживали в м. Харкові, оскільки відповідач там працював та винаймав житло, а навесні 2012 року переїхали до м. Токмак Запорізької області. Як тільки вони облаштувалися в м. Токмак вона забрала свого старшого сина від своїх батьків. За 3 роки спільного проживання з відповідачем вона народила дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7. За цей час ОСОБА_2 не надав реєстрацію місця проживання ні їй ні дитині, ні за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_4, ні за місцем їх спільного проживання АДРЕСА_5. Вона змушена була зареєструватися у зовсім сторонніх осіб за адресою: АДРЕСА_8 Після народження дитини стосунки погіршилися, відповідач почав піднімати на неї руки. Коли дитина підросла вона пішла на роботу, працювати посудомийкою в кафе «Красотка», де працювала з 21-00 години вечора до 6-00 години ранку, в цей час діти перебували вдома з відповідачем та його батьком, о цій годині діти спали. Вона змушена була працювати, оскільки допомоги на дітей, яку вона отримувала на сім'ю не вистачало, чоловік грошей їй не давав, дітей не забезпечував. Коли ОСОБА_2 приходив додому випивши - старша дитина тікала, оскільки боялася його, бо він кричав. Його мати навіть просила щоб він не пив, а то втратить сім'ю. В травні 2015 року стосунки з відповідачем погіршилися, в сім'ї були сварки, відповідач її бив, вона не мала змоги все це терпіти і вирішила зібрати дітей та поїхати до своїх батьків. Малолітню дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 їй не відали. В середині червня 2015 року її разом з старшим сином вигнали з дому, де вони проживали, за адресою: АДРЕСА_7. Деякий час вона проживала у сторонніх людей, які її з старшою дитиною приютили. Вона зверталася до служби у справах дітей та Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області щодо повернення їй дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що не дало позитивних результатів. 17.06.2015 року вона була знята з реєстрації в Токмацькому відділі громадянства та реєстрації фізичних осіб, та знялася з обліку в Управлінні соціального захисту населення по м. Токмак, після чого вирушила додому до батьків в Одеську область. На сьогоднішній день вона орендує будинок безоплатно, забезпечила належні умови проживання, що задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам утримання малолітньої дитини. З літа 2015 року намагається повернути дитину, але безрезультатно у зв'язку з чим змушена була звернутися до суду. Зустрічей з дитиною домоглася лише після судового засідання, що відбулося 29 жовтня 2015 року. Відповідач дозволив бачитися з дитиною лише в присутності нього або його батьків. Вона з пустими руками до дитини не приходила, купувала солодощі, фрукти тощо. Коли вона проживала з відповідачем дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, ходив в дитячий садок, на сьогоднішній день він його не відвідує.

ОСОБА_2, допитаний в порядку ст. 184 ЦПК України, пояснив, що в 2012 році познайомився з ОСОБА_1 та запросив її до себе, на той час проживав в м. Харкові, де не офіційно працював та винаймав житло. Навесні 2012 року вони вирішили переїхати до м. Токмак Запорізької області, оскільки набридло винаймати житло. В січня 2013 року у них народився син, після чого позивач змінилася, стала агресивною. Були сварки з приводу старшого сина позивача, який не хотів навчатися читати, писати. В травні місяці 2015 року почалися сварки. Позивач хотіла забрати обох дітей, але меншого сина він не віддав. Він вважає що у дитини належні умови проживання, які вони створили разом з ОСОБА_1, та вважає, що дитина повинна проживати з батьком і ОСОБА_1 повинна сплачувати аліменти на утримання дитини.

За час спільного, з ОСОБА_1, проживання побут в сім'ї забезпечувала позивач, вона ходила в магазин, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала. Іноді він допомагав по господарству, допомагав прати тощо. У вихідні дні разом ходили на ринок купували необхідні речі та продукти. Умови для проживання дитини створювали спільно з позивачем, ОСОБА_1 Після її від'їзду в будинку нічого не змінилося. ОСОБА_1 його влаштовує як матір його дитини та дружина, він прагне її повернути, намагався примиритися. Здебільшого їх сім'я існувала за рахунок коштів, які отримувала ОСОБА_1, як одинока мати на старшу дитину, допомогу при народженні дитини та допомогу як малозабезпечена родина, що становило близько 2000 грн. та його тимчасових заробітків.

Коли дитина підросла ОСОБА_1 пішла на роботу, працювати посудомийкою в кафе «Красотка». Після зміни, позивач, спала до обіду.

В червні 2015 року ОСОБА_1 разом зі своїм старшим сином поїхала додому до батьків в Одеську область, їх спільну дитину, ОСОБА_5, 2013 року він не віддав. На сьогоднішній день дитина проживає разом з ним в будинку АДРЕСА_9 Він працює в ПП «Селенг» з 8-00 години до 17-00 години. Дитина в дитячий садок не ходить. Поки він на роботі дитини знаходиться вдома з бабою, коли приходить з роботи дитина знаходиться з ним, а баба йде до себе додому. Доглядати дитину допомагає і дід. ОСОБА_2 вказав, що він купує продукти, а баба готує. Дитині майже три роки і вона дуже розвинута, розрізняє кольори, може читати, знає вірші, малює, чітко формує свої думки. У дитини багато іграшок.

Мати цікавиться здоров'ям дитини, телефонувала. Коли була в м. Токмак приходила до дитини не з пустими руками.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом підтримав позицію ОСОБА_2 та вказав, що він створив всі належні умови для проживання дитини, а враховуючи те, що дитина проживає разом з ОСОБА_2 то ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти, оскільки вона не надавала матеріальної допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає ОСОБА_1 як дуже порядну людину, вони разом працювали в кафе «Красотка», вона працювала кухарем, а ОСОБА_1 працювала посудомийкою, з серпня 2014 року. Позивач зверталася до неї за допомогою, позичала гроші, оскільки на сім'ю коштів не вистачало. Позивач бувало брала в борг в магазині продукти харчування для сім'ї. Відповідач їй грошей не давав. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що стосунки між позивачем та ОСОБА_2, в травні 2015 року погіршилися. До неї в гості приходити діти позивача, іноді навіть старша дитина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, не хотів йти додому був пригнічений, оскільки в сім'ї були сварки. В середині червня 2015 року ОСОБА_1 хотіла від'їжджати разом з обома дітьми до своїх батьків в Одеську область, обидві дитини хотіли їхати з матір'ю. Однак, ОСОБА_2 вигнав з дому ОСОБА_1 з її старшим сином, а меншу дитину не віддав, вони декілька днів були у неї, а потім позивач разом з старшим сином поїхали до батьків в Одеську область.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що її син разом з ОСОБА_1 проживали разом близько 4 років. Навесні 2012 року, позивач та відповідач приїхали до м. Токмак, де спільно проживали за адресою: АДРЕСА_10 в будинку померлого діда, спадщина після якого не оформлена. Позивач та відповідач разом займалися побутом, облаштовували будинок. За час спільного проживання у них народилася дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7. Після родів у позивача був стрес. Іноді між позивачем і відповідачем були скандали, як і в кожній сім'ї. Її син не зловживає, спиртними напоями, може випити лише на свята. Позивач могла висловлюватися на дітей нецензурною лайкою. Сім'я її сина, ОСОБА_2 існувала за рахунок допомоги, яку отримувала ОСОБА_1, яка складала близько 2 500 грн. та тимчасових заробітків її сина, який отримував близько 1 500 грн. Коли дитині було 1,5 роки ОСОБА_1 пішла працювати. Працювала в кафе Красотка зі 21-00 год. вечора до 6-00 год. ранку, в цей час ОСОБА_2 був з дітьми. Як тільки кафе Красотка припинило діяльність, через 10 днів ОСОБА_1 разом зі старшим сином поїхала до своїх батьків в Одеську область. ОСОБА_2 меншу дитину не віддав позивачці. ОСОБА_1 викликала працівників правоохоронних органів, але ті вирішили не втручатися в дані відносини. Чому позивач вирішила поїхати їй до сих пір не зрозуміло.

Дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає разом з батьком в будинку АДРЕСА_9 Дитині забезпечені належні умови проживання. Вважає, що дитина повинна рости з батьком. Дитина досить розвинута, добре висловлює свої думки, може охарактеризувати батька, матір, малює, знає вірші, грає різноманітними іграшками. Дитина добре відноситься і до батька і до матері. ОСОБА_2 - батько дитини працює, а тому коли відповідач знаходиться на роботі вона доглядає за дитиною. Дитячий садок дитина не відвідує.

В серпні місяці 2015 року, коли ОСОБА_1 приїхала забирати дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, разом зі спеціалістами служби у справах дітей та працівниками правоохоронних органів, вона була з дитиною і не впустила їх до будинку, оскільки відповідач був на роботі. В цей день вона і не дозволила ОСОБА_1 побачити дитину.

В листопаді 2015 року коли приїхав начальник служби у справах дітей ОСОБА_11 для огляду житлових умов дитини, вона впустила її для складання акту обстеження умов проживання.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що його син разом з ОСОБА_1 проживають з 2012 року. Коли син познайомив з невісткою вони прийняли її нормально. Навесні 2012 року, позивач та відповідач приїхали до м. Токмак, де спільно проживали за адресою: АДРЕСА_10 в будинку померлого діда, спадщина після якого не оформлена. У ОСОБА_1 батьки випивають. Вона забрала свого старшого сина від своїх батьків, дитина нормальна, чистенька, але їла як собака з тарілки. За час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у них народилася дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7. Позивач та відповідач разом займалися побутом, облаштовували будинок, створювали належні умови для проживання. ОСОБА_1 господарювала, садила город, готувала їжу, прибирала, прала, ходила в магазин, купувала продукти харчування. У вихідні дні разом ходили на ринок купували необхідні речі та продукти. Родина бувало, що брала в борг, в магазині, продукти харчування. Коштів не завжди вистачало. Родина існувала за кошти відповідача, ОСОБА_2 Він добре ставився до позивачки, ніколи її не ображав. Чому вона вирішила поїхати до своїх батьків в Одеську область йому не зрозуміло.

Коли дитині ще не виповнилося 2 років ОСОБА_1 пішла працювати, це була її власна примха та свідок також сказав, що додаткові гроші лишніми не бувають. Вона працювала в кафе Красотка із 21-00 год. вечора до 6-00 год. ранку, в цей час ОСОБА_2 був з дітьми. Іноді вона приходила п'яна. ОСОБА_1 разом зі старшим сином, спонтанно нічого не пояснивши, поїхала до своїх батьків в Одеську область. Він та його дружина наполягли щоб дитина залишилася з відповідачем. Дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає разом з батьком в будинку АДРЕСА_9 Дитині забезпечені належні умови проживання. Вважає, що дитина повинна рости з батьком. ОСОБА_2 - батько дитини працює, а тому він допомагає доглядати дитину. Дитячий садок дитина не відвідує, оскільки існує спір про визначення місця проживання дитини.

Позивач почала відвідувати дитину коли почався суд, зокрема відвідувала з середини грудня по кінець грудня 2015 року, регулярно відвідувала дитину приносила фрукти, солодощі, краски та книжки. Мати телефонувала дитині. На день народження до дитини не приїхала, але по телефону дитину привітала з днем народження.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що живе по сусідству з відповідачем, через 3-4 будинки. З 2012 року ОСОБА_2 почав проживати разом з ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_9 У неї неприємне відношення до ОСОБА_1 Конфліктів не було. ОСОБА_1 з бідної сім'ї, на контакт не йшла. Вона, близько року, ОСОБА_1 не бачить за фактичним місцем проживання відповідача. Дитина проживає разом з батьком. Дитину виховує батько, баба та дід. Більшу частину часу виховує батько. Добробут забезпечує ОСОБА_2, допомагає його батько та приходить мати відповідача. За яких обставин дитина залишилася у відповідача їй не відомо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що в березні 2012 року ОСОБА_2 привіз ОСОБА_1 знайомити зі своїми батьками. З серпня 2012 року позивач разом з відповідачем почали проживати в АДРЕСА_11. Вона дуже рідко бувала у них в гостях. У них народилася дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7. Коли ОСОБА_1 влаштувалася на роботу почала курити, випивати. Зі слів своєї сестри, ОСОБА_7, їй відомо, що після того, як позивач влаштувалася працювати в кафе Красотка в сім'ї почалися роздори. На сьогоднішній день їй відомо, що дитина проживає з батьком і всім забезпечена. Дід допомагає доглядати дитину. ОСОБА_2 не зловживає алкогольними напоями, іноді випиває. Він працює. Хороший батько для дитини. Свідок вказала, що ОСОБА_1 не телефонує дитині, дитину не поздоровляла з днем народження.

Від виклику свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідач та його представник в судому засіданні відмовилися. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Статтею 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Диспозитивність - це нормативно-керівна засада цивільного процесуального права, яка закріплює вільне, на свій розсуд здійснення і розпорядження юридично заінтересованими особами матеріальними правами щодо предмета спору, процесуальними засобами захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, що спрямовані на розвиток, зміну або припинення розгляду цивільної справи в суді в межах, дозволених законом і в установленому процесуальному порядку. Принцип диспозитивності є основоположним в системі принципів цивільного процесуального права, включає в себе певну ідею, що становить його зміст. Зміст принципу диспозитивності полягає у наданні сторонам, іншим особам, які беруть участь у справі, можливості вільно здійснювати і розпоряджатись матеріальними правами щодо предмета спору та процесуальними засобами їх захисту.

Свідка ОСОБА_17, суд визнав за недоцільне допитувати, оскільки вказана особа належним чином була повідомлена на кожне судове засідання, зокрема на 14 грудня 2015 року, 22 грудня 2015 року, 29 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року та 26 січня 2016 року, про що в матеріалах справи містяться відповідні повідомлення про вручення судових повісток та не заперечує відповідач, ОСОБА_2 Суд зробив все можливе щоб викликати вказану особу в судове засідання. При цьому суд не забезпечує доставку свідка до місця розгляду справи, оплату йому витрат, пов'язаних із викликом до суду. Ці витрати завжди несе сторона, зацікавлена в показаннях свідка.

Проте вказаний свідок в жодного разу судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 50 ЦПК України свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. У разі неможливості прибуття за викликом суду свідок зобов'язаний завчасно повідомити про це суд.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, клопотань спрямованих на затягування розгляду справи тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

У разі вчинення цих дій постає питання про заходи реагування, які має право вжити суд.

В даному випадку справа розглядається з 22 жовтня 2015 року, тобто більше трьох місяців. За цей період 5 разів судовий розгляд відкладався за заявами відповідача, ОСОБА_2 та його представника. При розгляді вказаної справи було допитано четверо свідків заявлених відповідачем ОСОБА_2 та його представником.

Відповідно до положень ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини, яку він охарактеризував як дуже розвинуту дитину, якій майже три роки, а малолітній ОСОБА_17 розрізняє кольори, може читати, знає вірші, співає пісні, малює, чітко формує свої думки. Так охарактеризували дитину також і баба, ОСОБА_7, дід, ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_18 У зв'язку з чим суд вважав за необхідне з'ясувати думку дитини щодо вказаного спору.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї , посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.

Європейський суд з прав людини також вказав, що увага до інтересів дитини означає, зокрема, те, що компетентний орган, повинен обов'язково з'ясувати думку дитини і зважати на неї, якщо дитина досягла віку, починаючи з якого її думка набуває юридичного значення.

Законодавство, зокрема СК України, не містить чіткої вказівки на вік, починаючи з якого думка дитини має враховуватися.

В судовому засіданні була з'ясована думка малолітньої дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В судовому засіданні, малолітня дитина, ОСОБА_2 не охоче йшов на контакт. Проте на пропозицію суду помалювати дитина погодилася, використала в малюнку всі наявні кольори (білий, червоний, чорний, жовтий, синій, зелений). Зі спілкування з дитиною вбачається, що мати йому телефонує, він сумує за матір'ю. На вірш про медведика, який він знає, як стверджували баба, дід, він жодної реакції не виявив. Вказав на картинці, що такої іграшки як юла у нього не має. Дитина була дещо скутою.

Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2, пояснення його представника, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12

Враховуючи положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вони мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 24 січня 2013 року (а.с. 11).

Крім того, ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої дитини, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 видано 26 вересня 2008 року (а.с. 12).

З моменту народження, тобто з січня місяці 2013 року і до червня місяця 2015 року малолітня дитина, ОСОБА_5 проживав разом з батьком, матір'ю та старшим братом, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_22 року за адресою: АДРЕСА_10, що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_10

З червня місяця 2015 року малолітня дитина, ОСОБА_5, 2013 року проживає разом з батьком, ОСОБА_2, оскільки останній не віддав дитину матері, ОСОБА_1, яка прийняла рішення переїздити ближче до батьків в Одеську область, що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_10

З цього приводу, як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, позивач, ОСОБА_1 викликала працівників правоохоронних органів, але ті вирішили не втручатися в дані відносини.

У зв'язку з цими обставинами позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_2 забрав малолітнього сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО № 4674 від 13.08.2015 року (а.с. 13-14). Проте, розгляд матеріалів за заявою громадянки ОСОБА_1 було припинено та рекомендовано звернутися до суду.

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 повернулася до м. Токмак з відповідними документами, що вказували на умови, які відповідають вимогам утримання дитини, та очікувала на виконання попередніх домовленостей з боку відповідача. Ні в цей день, ні в інший мати не зустрілася з дитиною навіть за підтримки комісії у складі спеціалістів служби у справах дітей Токмацького міськвиконкому та начальника штабу Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області.

ОСОБА_1 отримує декілька видів соціальної допомоги, а саме допомогу на дитину одинокій матері, яку отримує на старшого сина, одноразову допомогу при народженні дитини, та соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, що підтверджується довідкою № 657/07-04 від липня 2015 року та довідками від 13.08.2015 року за № 800/07-04, від 16.06.2015 року за № 601/07-04, від 13.08.2015 року за № 801/07-04 (а.с. 15, 16, 17, 19).

ОСОБА_1 знялася з обліку в Управлінні соціального захисту населення Токмацької міської ради.

Відповідно довідки Управлінні соціального захисту населення Любашівської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_13, перебуває на обліку в Любашівському УСЗН і отримує одноразову допомогу при народженні дитини на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1012,50 грн. (а.с. 18).

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Проживає разом із сином, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на квартирі, біля будинку є город. Також сім'я проживає близько біля батьків ОСОБА_9, які дозволяють їй обробляти город - 0,06 га, з якого мають продукти, частина яких реалізується. Також сім'ї матеріального допомагають батьки ОСОБА_9. ОСОБА_1 народилася в с. Бобрик Перший, змалечку проживає в добрих відносинах з односельцями. Шкідливих звичок не має. Вирішується питання про її постійне місце роботи, що підтверджується характеристикою за № 1436 від 15.09.2015 року (а.с. 8).

Позивач, ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов'язки щодо виховання старшого сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, її охарактеризували як відповідальну матір, яка приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, позитивно впливаючи на розвиток дитини. Дитина завжди чиста, охайна. Мати завжди підтримує зв'язок з класним керівником та дирекцією школи, що підтверджується характеристикою на старшого сина (а.с. 10).

Згідно акту обстеження умов проживання від 09 вересня 2015 року, складеного уповноваженими на те посадовими особами, з метою визначення місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було проведено обстеження умов проживання приватного будинку, за адресою: АДРЕСА_12, який ОСОБА_1 орендує безоплатно, сплачує комунальні послуги. Будинок складається з трьох житлових кімнат та веранди. В помешканні зроблений косметичний ремонт. В помешканні є необхідні меблі, предмети побуту. Опалення пічне. Заготовлені дрова на зиму. ОСОБА_1 обробляє город, продукцію з якого вживає та решту реалізує на базарі. В будинку є дитяча кімната, яка облаштована двома ліжками, столом, стільцями, кріслом. Є іграшки та продукти харчування. Сім'я неповна. Мати виховує сина ОСОБА_19, який відвідує школу та забезпечений всім необхідним. ОСОБА_1 прагне виховувати сина ОСОБА_6. ОСОБА_1 веде здоровий спосіб життя та дбає про дітей. ОСОБА_1 створила умови для повноцінного виховання та розвитку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 9).

В результаті обстеження умов проживання дитини встановлено, що за адресою: АДРЕСА_13 житло складається з 6 кімнат, житлових - 4, опалення - пічне, дім не потребує ремонту. Умови проживання задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам утримання малолітньої дитини. В кімнатах чисто, тепло зроблено ремонт. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема дитяча кімната, обладнана усім необхідним для розвитку та утримання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 19.11.2015 року (а.с. 82).

Згідно довідки про склад сім'ї виданої головою квартального комітету від 21 жовтня 2015 року, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_14, за вказаною адресою також зареєстровані його мати, ОСОБА_7, батько, ОСОБА_12, та син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 46).

Згідно характеристики за місцем проживання, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_15, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_15, з народження. Скарг з боку сусідів про порушення громадського порядку не було, вихованням свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, з червня 2015 року займається один. Матір дитиною не цікавиться (а.с. 48). Вказану характеристику суд оцінює критично, оскільки інформація викладена в ній спотворена та спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так вихованням малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, з червня 2015 року займається батько, дід та баба, про що повідомили в судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Дані проте, що мати не цікавиться дитиною, також спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відповідач, ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 телефонує, цікавиться дитиною, розмовляє з дитиною, коли була в м. Токмак навідувала дитину, крім того, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_12 підтвердили вказані обставини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_2, в 2012 році деякий час проживав в м. Харкові, де перебував на заробітках, про вказані відомості в довідці не відображені.

ОСОБА_2 працює слюсарем по ремонту в МЧП «Селенг» з 15 липня 2015 року з окладом 1378 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою від 23.10.2015 року (а.с. 50).

За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 06.08.2015 року за № 50 (а.с. 49).

Показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, які охарактеризували ОСОБА_1 з негативної сторони суд не бере до уваги, оскільки як пояснила свідок ОСОБА_13 у неї неприємне відношення до ОСОБА_1, що дає суду підстави сумніватися в об'єктивні показань вказаного свідка. В свою чергу ОСОБА_14 більшість обставин відомі зі слів її сестри, ОСОБА_7, яка займається вихованням малолітньої дитини та зацікавлена в результатах розгляду справи.

Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 щодо того, що ОСОБА_1 іноді приходила з роботи випивши, суд не бере до уваги, оскільки вказані особи заінтересовані в результаті розгляду справи та просили залишити дитину батькові, так як вони йому допомагають доглядати дитину.

Фотографії на яких міститься зображення позивача, ОСОБА_1, роздруковані свідком ОСОБА_14 зі сторінки позивача в соціальній мережі, та надані представнику відповідача, ОСОБА_2, адвокату Майсак В.О. для приєднання до матеріалів справи (розміщені на а.с. 168) суд не бере до уваги, оскільки жодної доказової бази дані фотографії не містять.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 2988/21-39 від 30.11.2015 року, орган опіки та піклування дійшов висновку, що мати та батько дитини рівною мірою мають необхідні якості вихователя, але враховуючи та, що дитина не досягла трьох років та як мати двох дітей - двох братів, що опинилися розлученими через певні амбіції дорослих. Зазначають, що участь батька у вихованні дитини є значною, допомога у вихованні баби та діда є вагомою, але не пріоритетною. Дійшли висновку щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1. Це не обмежує обсяг батьківських прав батька ОСОБА_2 (а.с. 80-81).

В судовому засіданні була з'ясована думка малолітньої дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Конвенція ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки (статті 12, 13).

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ з усіх питань, що стосуються дитини принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відзначив, що інтереси дитини мають бути першочерговим фактором, який слід брати до уваги під час вирішення питання про те, чи національні органи вчинили все необхідне для возз'єднання батьків з дітьми.

Суд також вказав, що увага до інтересів дитини означає, зокрема, те, що компетентний орган, повинен обов'язково з'ясувати думку дитини і зважати на неї, якщо дитина досягла віку, починаючи з якого її думка набуває юридичного значення.

Законодавство, зокрема СК України, не містить чіткої вказівки на вік, починаючи з якого думка дитини має враховуватися.

Зі спілкування з дитиною вбачається, що мати йому телефонує, він сумує за матір'ю.

Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як слідує з ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Викладене в повній мірі узгоджується з ст. ст. 5, 18 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.91 року, в яких передбачено права та обов'язки батьків відповідати за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Чинне законодавство встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, на рівні законодавства встановлено перелік обставин, при наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з одним з батьків. Такими зокрема є: відсутність у когось з батьків самостійного доходу; зловживання батьками спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батьків, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Переваги у матеріальних та житлово-побутових умовах одного з батьків не мають суттєвого значення для вирішення питання про визначення місця проживання дитини саме у цього з батьків.

Згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Конвенція ООН про права дитини гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9).

З урахуванням положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При розгляді вказаного спору, судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Мати приділяє достатньо уваги дитині. Згідно характеристики за місцем проживання, ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не віддав матері малолітню дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка умисно неналежним чином виконувала свої обов'язки матері по відношенню до малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, оскільки із-за небажання відповідача віддати дитину матері, позивачка була фактично позбавлена можливості у повній мірі займатися вихованням дитини. Після того, як відповідач забрав сина, у червні 2015 року позивачка відразу звернулась до правоохоронних органів та до суду з вказаним позовом, виборюючи свої права на повернення сина та визначення його місця проживання разом з нею. Та обставина, що дитина являється малолітньою, досягла тільки трирічного віку, свідчить про те, що дитина потребує саме материнської турботи та любові, якої вона фактично позбавлена.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Відповідачем, ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до положень ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

В даному випадку задоволення первісного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини повністю виключає задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

ОСОБА_2 жодних належних доказів того, що позивач, ОСОБА_1, свідомо ухилялась від утримання дитини не надав.

Завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Судом встановлено, що з червня місяця 2015 року малолітня дитина, ОСОБА_5, 2013 року проживає разом з батьком, ОСОБА_2, оскільки останній не віддав дитину матері, ОСОБА_1, яка прийняла рішення приїздити ближче до батьків в Одеську область.

У зв'язку з цими обставинами позивачка зверталася до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_2 забрав малолітнього сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО № 4674 від 13.08.2015 року (а.с. 13-14). Проте, розгляд матеріалів за заявою громадянки ОСОБА_1 було припинено та рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_1 вже тривалий час бореться за те, щоб об'єднати дітей в своїй родині, але через певні обставини не може цього зробити самостійно, тому була змушена звернутися до суду.

ОСОБА_1 відвідуючи дитину, приходила з подарунками, фруктами та солодощами.

Таким чином, відсутні докази порушення відповідачем за зустрічним позовом, ОСОБА_1 прав позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 та дитини, невиконання відповідачем своїх обов'язків з утримання дитини, а отже, відсутні підстави для судового захисту порушених прав позивача та дитини. За недоведеністю обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57-60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_13, за місцем проживання матері.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_16, (паспорт серії НОМЕР_5 виданого Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 11 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_16 проживає за адресою: АДРЕСА_17, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_13, (паспорт серії НОМЕР_6 виданого Любашівським РВ УМВС України в Одеській області 25 березня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_18 фактично проживає за АДРЕСА_19 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2016 року.

Суддя /підпис/

з оригіналом згідно

Суддя: