АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1452/16 Справа № 196/439/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що відповідачі направили голові Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі Дніпропетровська обласна організація УТМР) ОСОБА_12 колективну заяву від 28 листопада 2014 року.

Зазначали, що в цій колективній заяві вказана неправдива інформація, зокрема те, що вони порушують правила полювання, займаються браконьєрством, полюють без дозволу та дотримання днів і годин, нещадним способом знищують на території Михайлівських мисливських угідь косуль, диких кабанів та інших тварин, погрожували фізичною розправою.

Вказували, що крім цієї неправдивої інформації, яка порушує їх честь та гідність, в заяві відповідачі просили звільнити позивача ОСОБА_3 з посади штатного єгеря, виключити його з членів УТМР, так як останній при вживанні спиртних напоїв стає агресивним і непередбачуваним, та раніше перебував на обліку в психдиспансері і в нарколога.

Посилаючись на те, що вказана у заяві інформація недостовірна, не відповідає дійсності, при цьому стала доступна третім особам, що є порушенням їхніх прав та завдало моральних страждань, а тому просили суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачами у направленій голові Дніпропетровської обласної організації УТМР ОСОБА_12 письмовій колективній заяві від 28 листопада 2014 року про те, що вони порушують правила полювання, займаються браконьєрством, полюванням без дозволу та дотримання днів і годин на території Михайлівських мисливських угідь нещадним способом знищують косуль, диких кабанів та інших тварин, погрожуючи фізичною рас правою, а також про те, що ОСОБА_3 при вживанні спиртних напоїв стає агресивним і непередбачуваним та раніше перебував на обліку в психдиспансері і в кабінеті нарколога; зобов'язати відповідачів надати голові Дніпропетровської обласної організації УТМР письмову колективну заяву про спростування викладеної в колективній заяві від 28 листопада 2014 року недостовірної інформації; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 10.000 грн. з кожного; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 3.000 грн. з кожного.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким їхні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Фізична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації (ст.32 Конституції України).

Статтею ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сімї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Пунктом 9 цієї постанови передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

З п.18 даної постанови пленуму Верховного Суду України вбачається, що згідно з положеннями ст.10 ЦПК України обовязок довести, що поширення інформації є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2014 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є членами мисливського колективу Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, направили голові Дніпропетровської обласної організації УТМР ОСОБА_12 колективне звернення, в якому прохали обласне керівництво УТМР звернути увагу на порушення правил полювання та браконьєрство зі сторони штатних єгерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які разом із невстановленими особами без належного дозволу та в невстановлені дні і час знищують на території угідь Михайлівського мисливського колективу косуль, диких кабанів та інших диких тварин, та в той час на вимогу пред'явити необхідні дозвільні документи погрожують фізичною розправою.

Крім цього, прохали звільнити з посади штатного єгеря ОСОБА_3 і виключити з членів УТМР, так як останній після вживання спиртних напоїв стає агресивним, непередбачуваним та раніше перебував на обліку в психдиспансері та наркологічному кабінеті (а.с.31).

Рішення про направлення колективного звернення до керівництва Дніпропетровської обласної організації та Царичанської районної організації УТМР було прийняте 28 листопада 2014 року на зборах членів мисливського колективу Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в яких приймали участь більшість членів мисливського колективу (всього зареєстровано в колективі 32 особи, були присутні 19 осіб), а також були проведені за участю сільського голови Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області ОСОБА_13 та депутата Царичанської районної ради Дніпропетровської області по даному округу ОСОБА_14 (а.с.88-91).

Звернення приймалося та розглядалося в межах структури громадської організації УТМР.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що направлення відповідачами, як членами мисливського колективу Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, колективного звернення до голови Дніпропетровської обласної організації УТМР та голови Царичанської районної організації УТМР, які у свою чергу компетентні перевірити інформацію викладену у колективному зверненні відповідачів, є реалізацією ними свого конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст.297 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 280 ЦК України передбачено відшкодування фізичній особі майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 передбачено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, згідно із ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У ст.3 Закону України «Про звернення громадян» наведені поняття: Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами та доповненнями, роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності( у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд першої інстанції правильно вказав, що зі сторони відповідачів відсутні порушення, а тому і підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що колективна скарга не може розглядатися з точки зору передбаченого ст.40 Конституції України є хибними, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Доводи позивачів, що суд в оскаржуваному рішенні використав ч.2 ст.471 Закону України «Про інформацію», яка на даний момент виключена, не може слугувати підставою для скасування рішення та задоволення позову, оскільки п.1 ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є аналогічною ч.2 ст.471 та встановлює, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_15