Справа № 591/8733/15-ц
Провадження № 2/591/558/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

секретаря Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сумижитло» про стягнення грошових сум не виплачених при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що працював у відповідача, після звільнення з ним не проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, а тому просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі та інших належних виплат та компенсацій у сумі 5 364 грн. 83 коп., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення.

Сторони в судове засіданні не з»явилися, про день та час слухання справи сповіщені належним чином, Від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача в письмовому запереченні позов визнав частково щодо стягнення заборгованості в розмірі 5364, 83 грн., проти позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечив.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період часу з 15.07.2013 р. по 21.10.2015 p., ОСОБА_1, працював у Комунальному підприємстві «Сумижитло» Сумської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-11).

Наказом відповідача № 249-к від 20.10.2015 p., позивача було звільнено з посади інженера-інспектора відділу ліфтового господарства відділу ліфтового господарства КП «Сумижитло» СМР за угодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 27 календарних днів.

Згідно довідки КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 09.12.2015 р. № 1527/15.01.05 (а.с. 4) у звязку зі звільнення позивача, останньому було нараховано до виплати:

- 277,12 грн. заробітна плата за вересень 2015 р.

- 3028,53 грн. заробітна плата за жовтень 2015 р.

- 2059, 18 грн. компенсація за 27 днів невикористаної відпустки.

Відповідно до довідки КП «Сумижитло» Сумської міської ради № 94/15.01-04 від 27 січня 2016 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 118, 61 грн. (а.с. 49).

Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.І ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.

Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Судом встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що визнано відповідачем у наданих суду письмових запереченнях.

Доводи відповідача про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні у звязку з накладенням арешту на рахунки боржника у виконавчому провадженні суд вважає необґрунтованими, оскільки ця обставина не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 118 грн. 61 коп.

Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 22 жовтня 2015 року по 02 лютого 2016 року становить 72 робочих дні (51 робочих днів за 2015 рік, 21 робочий день за 2016 рік).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2015 року по 02 лютого 2016 року включно у сумі 8 539 грн. 92 (118, 61 х 72 = 8 539 грн. 92 коп.).

Крім того, частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, в звязку з чим на його користь необхідно стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5 364 грн. 83 коп. та середній заробіток на час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8 539 грн. 92 коп.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Суд в основу рішення покладає правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 2 липня 2014 року в справі № 6-76цс14, про те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Верховний Суд України зазначив, що такі, зокрема, обставини, як порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Тобто, така обставина, як арешт майна та коштів відповідача, який має борг по виплаті заробітної плати перед позивачем, проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження, відкритого на користь іншого стягувача не може вважатись поважною причиною для не проведення розрахунку з позивачем при його звільненні.

Суд вважає, що відповідач як роботодавець так повинен був організувати свою роботу в спірних трудових відносинах з позивачем, щоб інші його винні дії чи бездіяльність, вчинені поза межами цих трудових відносин, в тому числі і відсутність коштів чи можливість розпоряджатись ними, не порушували трудові права позивача.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 5 364 грн. 83 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 8 539 грн. 92 коп. без утримання з цих сум прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова