Номер провадження: 22-ц/785/933/16
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 (діючого в інтересах ОСОБА_4) на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2015 року, -

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ЗAT КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на належне йому на праві власності заставне майно.

05.07.2010 року позивачем було уточнено позовні вимоги, до складу відповідачів було внесено ОСОБА_4, та просить стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 2466,09 доларів США, що відповідно до курсу НБУ від 16.06.2010 року складає 19513,92 грн.

07.11.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнив позовні вимоги, шляхом збільшення розміру заборгованості, та стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 4786,83 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 04.10.2012 року складає 38261,13 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № 375М від 08.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, позивач надав останньому кредит у розмірі 3000 доларів США на строк до 08.05.2009 року включно.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує.

08.09.2008 року в забезпечення належного виконання умов договору ОСОБА_3, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 375МР.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 04.10.2012 р. виникла заборгованість в сумі 4786,83 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 04.10.2012 р. становить 38261,13 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 1522,72 доларів США (12171,10 грн.); по відсоткам - 2041,43 доларів США (16317,14 грн.), пеня - 1222,68 доларів США (9772,88 грн.).

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, який також представляв інтереси ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2015 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволена в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 4786 (чотири тисячі сімсот вісімдесят шість) дол. США 83 центи, що еквівалентно 38261 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят одна) грн. 13 коп., яка складається з наступного: по кредиту - 1522 (одна тисяча п'ятсот двадцять два) дол. США 72 центи, що еквівалентно 12171 (дванадцять тисяч сто сімдесят одна)грн..10 коп.; по відсоткам - 2041 (дві тисячі сорок один)дол. США 43 центи, що еквівалентно 16317 (шістнадцять тисяч триста сімнадцять)грн..14 коп., пеня - 1222 (одна тисяча двісті двадцять два) дол. США 68 центів, що еквівалентно 9772 (дев'ять тисяч сімсот двадцять дві)грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у сумі 191 (сто дев'яносто одна) грн. 31коп. та витрати на ІТЗ в сумі 125 (сто двадцять п»ять)грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 191 (сто дев'яносто одна)грн. 31коп. та витрати на ІТЗ в сумі 125 (сто двадцять п»ять)грн..

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відносно ОСОБА_4 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 375М від 08.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, позивач надав останньому кредит у розмірі 3000 доларів США на строк до 08.05.2009 року включно.

08.09.2008 року в забезпечення належного виконання умов договору ОСОБА_3, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 375МР.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором станом на 04.10.2012 р. виникла заборгованість в сумі 4 786,83 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 04.10.2012 р. становить 38 261,13 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 1 522,72 доларів США (12171,10 грн.); по відсоткам - 2 041,43 доларів США (16317,14 грн.), пеня - 1 222,68 доларів США (9 772,88 грн.).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. І ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. І ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положенням ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами.

Таким чином, відповідачі на момент укладення договору не заперечували свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов даного Кредитного договору.

На підстав викладеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорюванні умови договору не суперечать Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Рішенням Малиновського районного суду від 15.09.2011 року по цивільній справ за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк») в особі Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними в задоволенні позову відмовлено.

16.10.2012 року відповідачем ОСОБА_4 було подано заперечення стосовно позову, оскільки підписуючи договір поруки був впевнений у виконанні ОСОБА_3 умов кредитного договору, крім того даний договір був виданий під забезпечення товару і торгівельного обладнання. Всупереч договору поруки, де вказана процентна ставка 15% річних, в позовній заяві вказана процентна ставка 24 % річних, що значно збільшує обсяг відповідальності, як поручителя та посилається на те, що в договорі поруки № 375 МР від 08.08.2008 року зазначені всі основні умови, які нічого спільного з кредитним договором № 375 М від 08.08.2008 року не мають.

08.04.2013р. до Приморського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_4 з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим, в якому просив визнати договір поруки № 375 МР від 08.09.2008р. таким, що припинив свою дію з моменту підписання кредитного договору 375М внаслідок припинення поруки за ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки з 15% річних до 24% річних, крім того договір поруки був підписаний 08.09.2008р. а кредитний договір - 09.08.2008р., тобто поручитель не мав можливості ознайомитися з його умовами.

20 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення та у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі та в мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що договір поруки № 375 МР від 08.09.2008р. є неукладеним.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2014 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», за участю 3-ї особи ОСОБА_3 про визнання договору припиненим змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду речення, що договір поруки є неукладеним. В іншій частині рішення залишено без змін.

12.11.2014р. до Приморського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_4 з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину, що виник з договору поруки недійсним, в якому вказував на те, що ОСОБА_4, як поручитель, не давав згоди відповідати перед банком за неналежне виконання боржником умов кредитного договору №375М з процентною ставкою в розмірі 24% .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2015 року, яке набрало законної сили в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином суд першої інстанції правильно вважав, що договір поруки №375МР, укладений 08.09.2008р. між ОСОБА_4 та банком на даний час є діючим, оскільки він не був визнаний недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З кредитного договору вбачається, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором закінчувався 08.05.2009 року..

Поручитель не звільняється від свого обов'язку відповідати як солідарний боржник за зобов'язаннями кредитора.

При таких обставинах суд першої інстанції обгрунтовано вважав за необхідне позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.

Що стосується пропуску строку банком звернення до суду, то договір поруки №375МР, укладений 08.09.2008р. між ОСОБА_4, то відповідно до договору № 375М від 08.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, позивач надав останньому кредит у розмірі 3000 доларів США на строк до 08.05.2009 року включно, а банк звернувся до суду 27.07.2009 року, тому правова позиція Верхового Суду України на яку посилаються в апеляційній скарзі передбачає інші обставини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

При таких даних суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, враховуючи підстави з яких оскаржується рішення в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 (діючого в інтересах ОСОБА_4) - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2015року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша