Справа № 214/8728/15-ц
У Х В А Л А

іменем України

03 лютого 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву відповідача ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду від 16 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ ««Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла заява відповідача, в якій він просить скасувати заочне рішення по справі, яке винесено 16 грудня 2015 року.

В обґрунтування заяви зазначає наступне. Не погоджується з заочним рішенням, вважає, що воно було прийнято з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду повністю суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п.3 ст.215 ЦПК України, рішення суду складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Вважає, що при ухваленні рішення судом невірно застосовано норми процесуального права.

Заочне рішення було ухвалено 16 грудня 2015 року. Представник відповідача був належним чином повідомлений про розгляд справи, що був призначений на 16 грудня 2015 року, проте у зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, представник не мав можливості вчасно прибути на розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Вважає, що судом було передчасно ухвалено заочне рішення, сторони викликались в судове засідання лише раз, та у зв'язку зі значною зайнятістю представника відповідача, представник не мав можливості з'явитись на розгляд справи та надати суду свої письмові заперечення для повного та всебічного розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦПК України відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Зазначає, що єдиною підставою задоволення позовних вимог позивача, на думку суду, є невідповідність укладеного цивільно-правового договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає такий висновок передчасним та помилковим, оскільки судом не було враховано, що при регулюванні правовідносин, що склались між сторонами, насамперед мають бути застосовані спеціальні норми чинного законодавства України, що безпосередньо регулюють конкретний вид правочину.

Наполягає, що позиція суду, щодо визнання договору фінансового лізингу недійсних в цілому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» належним чином не мотивовано, оскільки законодавством передбачений конкретний порядок визнання договору недійсним в цілому та/або конкретних його частин. Вважає, що судом належним чином не було досліджено виниклі правовідносини та не враховано надані сторонами докази по справі, що призвело до поверхневого розгляду даного спору.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», проте вважає, що судом належним чином не було мотивовано доцільність застосування до умов договору фінансового лізингу саме конкретних вимог даної статті Закону. Відповідно до Роз'яснення Вищого Арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними", а також Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", у разі визнання несправедливими окремих умов договору, не тягне за собою визнання всього договору недійсним, а лише окремих його положень. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також; усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Далі зазначає, що як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством України для чинності даних правочинів і, таким чином, даний договір не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності стороною по справі.

Вважає, що судом також не було враховано, що сторони досягли згоди щодо розірвання правочину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вважає, незрозумілим висновок суду щодо укладення оскаржуваного правочину на невизначений термін. По-перше; вважаємо, що строк дії, як самого договору так і строку лізингу чітко встановлено правочином п. п. 2.1. та 2.2. договору, а висновок суду свідчить про неналежне ознайомлення з умовами оскаржуваного правочину, що є незаконним, укладення правочину на невизначений термін не заборонено чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк, кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Вважає незрозумілим посилання суду на норми ст. 228 КК України, оскільки така норма була взагалі виключена на підставі Закону від 15 листопада 2015 року. Вважає, таке посилання на норми кримінального законодавства взагалі неприпустимим, оскільки сторони уклали цивільно-правовий договір з дотриманням усіх істотних умов, що визначено чинним законодавством України для певного виду правочину, та при регулюванні виниклих правовідносин, повинні бути застосовані норми спеціального цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України: договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу насамперед для самих сторін. Обов'язкову силу для сторін має й такий договір, який законом не передбачений, але й не суперечить йому. Договір, який є чинним (дійсним), має обов'язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси.

Не погоджується з висновком суду, що умови укладеного договору фінансового лізингу обмежують права споживача, що передбачені Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг» та ЦК України. Наполягає, що такий висновок не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та доказах, що знаходяться в матеріалах. Вважає заочне рішення від 16 грудня 2015 року незаконним, таким яке прийнято лише на однобічних та зацікавлених поясненнях та свідченням позивача, без належного дослідження умов оскаржуваного правочину, а також норм матеріального права, які регулюють саме виниклі правовідносини. Вважає, що ухваленого заочного рішення не була застосована наявна судова практика судів вищих інстанцій, а отже таке рішення підлягає скасуванню, для можливості призначити справу на новий розгляд, для повного та всебічного розгляду та надати можливість представнику відповідача надати суду свої письмові заперечення з відповідними доказами для захисту своїх законних прав та інтересів.

Представник відповідача до суду не прибув, про час та місце розгляду заяви повідомлялася належним чином, а саме СМС-повідомленням.

Представник позивача заперечує проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення. При цьому пояснив, що відповідач є юридичною особою, а тому в разі неможливості у одного з представників прибути в судове засідання, мав можливість доручити участь у судовому засіданні іншій особі, відповідач мав можливість повідомити про причини неявки до суду, але цього не зробив.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення не мається. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення суду від 16 грудня 2015 року було постановлено в заочному порядку, так як представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що вбачається з заяви про перегляд заочного рішення та повідомлення (а.с.21,22). Представник позивача про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Доводи відповідача про те, що заочне рішення може бути постановлено лише в разі повторної неявки відповідач суд відкидає, так як стаття 224 ЦПК України не містить такої умови для ухвалення заочного рішення, як повторна неявка відповідача, а тому суд вважає, що заочне рішення винесено відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України

Відповідач не надав суду доказів того, що 16 грудня 2015 року не зявився до суду з поважних причин. Також відповідач в своїй заяві не навів поважних причин, з яких не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення як підстави зазначає, що судом невірно застосовані норми процесуального та матеріально права, але не наводить доказів, які б не були враховані судом при постановленні заочного рішення. Разом з тим, стаття 232 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню при встановленні судом сукупності двох обставин, а саме того, що відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин та того, що докази, на які відповідач посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 232, 209-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ТОВ ««Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» про скасування заочного рішення від 16 грудня 2015 року по даній цивільній справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов