АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/7457/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/414/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 37 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2015 року по цивільній справ за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_5" про стягнення недоплаченої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_5») про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що померлий ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3Є.) з 09.03.1999 року по день смерті 22.04.2011 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах та у цей період йому неправильно нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за час відпусток. Після смерті ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про виплату сум недоплаченої заробітної плати, проте отримала відмову. Оскільки вони є спадкоємцями ОСОБА_6 , уточнивши 24.09.2015 року позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідача на їх користь недоплачену померлому ОСОБА_6 заробітну плату за час відпусток у розмірі по 7109,47 грн., кожному.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення на їх користь компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги залишені без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнувши на користь позивачів по 7109,47 грн. недоплаченої померлому ОСОБА_6 заробітної плати.

Представник позивачів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права та не враховано положень ст. 1227 ЦК України, згідно якої суми заробітної плати, які належали за життя спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї,

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 встановлено, що у період з 09.03.1999 року по 22.04.2011 року ОСОБА_6 працював на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» на різних посадах.

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці.

При звільненні отримав нараховані йому суми заробітної плати.

22 квітня 2011 року ОСОБА_6 помер (а.с.13).

Спір виник між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» та спадкоємцями померлого ОСОБА_6 дружиною ОСОБА_2 і сином ОСОБА_3 з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за час відпусток у період з 09.03.1999 року по 22.04.2011 року, тобто за життя ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що право на одержання спадкоємцями сум заробітної плати, які належали спадкодавцеві, але не були отримані ним за життя не входять до складу спадщини, згідно ст. 1227 ЦК України, оскільки за життя спадкодавця ОСОБА_6 право на будь-які спірні виплати заробітної плати не було визнане за ним в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент смерті.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в обєднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обовязки особи, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

При цьому, належними працівникові суми заробітної плати слід вважати ті, право на які випливає з документів обліку затрат праці (відрядних нарядів, табелів обліку робочого часу) та відповідних нормативних актів, в тому числі і локальних, зокрема тих, що встановлюють право працівників на премії.

Як убачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, дружина померлого ОСОБА_6 ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 проживали разом однією сімєю з померлим, тобто були членами сімї ОСОБА_6 (а.с.7,14).

Стаття 1227 ЦК України регулює питання спадкування сум заробітної плати, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване.

За своєю правовою природою право на одержання або перерахунок заробітної плати, пенсій та інших подібних виплат має особистий характер, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті забезпечити наявність засобів існування конкретних осіб. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати припиняються.

Оскільки до складу спадщини входять тільки цивільні права та обовязки, то не переходять у спадщину права і обовязки спадкодавця в адміністративних, трудових, інших правовідносинах, якщо вони не набули цивільно-правового майнового змісту. Не переходять у спадщину також цивільні права і обовязки, нерозривно повязані з особистістю спадкодавця, котрі він не міг би нікому передати і за життя. Право на отримання або перерахунок заробітної плати має особистий характер, оскільки покликане забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що сума недоплат заробітної плати ОСОБА_6, за період з 09.03.1999 року по 22.04.2011 року не була нарахована на момент його смерті, в розумінні ст.1227 ЦК України спадкодавцю не належала, а тому не може передаватися членам його сімї чи входити до складу спадщини.

Зазначені обставини судом першої інстанції були враховані і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. ОСОБА_5 першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: