Провадження № 2/712/197/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Обслуговуюче підприємство «Митниця» про безпідставне зменшення посадового окладу та індексації заробітної плати за час затримки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ Обслуговуюче підприємство «Митниця» про безпідставне зменшення посадового окладу та індексації заробітної плати за час затримки, вказуючи, що з 01.06.2012 року по 15.12.2014 року він працював в ТОВ ОП «Митниця». Звільнений з роботи на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України у зв»язку з переводом на іншу роботу в КП СУБ «Митниця». На момент працевлаштування з роботодавцем було узгоджено заробітну плату в розмірі 3200 грн., але в жовтні чи в листопаді 2013 року розмір окладу було зменшено до 2500 грн. без жодного наказу чи попередження. Вважає, що зменшення окладу заробітної плати було незаконним, а тому в період з 30.06.2014 р. по 15.12.2014 р. утворилась заборгованість.

На день звільнення йому не було виплачено заробітну плату в зв»язку з відсутністю кошті. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2015 року було стягнуто з ТОВ ОП «Митниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час затримки та враховано інфляційні за період з 01.12.2014 р. по 31.01.2015 р. в сумі 971 грн., а всього 32670,62 грн. Відповідач розрахувався по заробітній платі лише 27.07.2015 року.

Просить зобов»язати ТОВ ОП «Митниця» перерахувати позивачу заробітну плату на основі окладу розміром 3200 грн. Визначити та стягнути з відповідача на його користь різницю від раніше нарахованої заробітної плати за період 01.10.2013 р. по 15.12.2014 р., а також збитки з урахуванням індексу інфляції за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2014 р. та з 01.02.2015 р. по 30.06.2015 р. в сумі 6264,05 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі враховуючи розмір окладу 3000 грн., інфляційні на дану суму та інфляційні за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2014 р. та за період з 01.02.2015 р. по 30.06.2015 р. в сумі 6264,05 грн..

В ході розгляду справи представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснювала, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси позивачу було здійснено розрахунок в повному обсязі. Що стосується здійснення йому перерахунку заробітної плати на підставі окладу 3000 грн., то вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки він дізнався про зменшення посадового окладу в жовтні 2013 р. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з»явилась, причини неявки суду не повідомила, про час день та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2012 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу майстром дільниці аварійної служби відповідно до наказу №2-К від 01.06.2012 р.

15.12.2014 р. згідно наказу №140-К від 15.12.2 014 р. позивач був звільнений з роботи в зв»язку з переводом на роботу в КП СУБ «Митниця» відповідно з п.5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

На момент звільнення з позивачем не було здійснено повний розрахунок, а тому рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2015 р. позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2014 року по 15.12.2014 року в сумі 10051 грн.44 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4770 грн. 98 коп., середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 15.12.2014 року по 31.05.2015 року в сумі 16877 грн. 20 коп., інфляційні за період з 15.12.2014 року по 31.01.2015 року в сумі 971 грн., а всього 32670 грн. 62 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №47906822 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №711/1136/15-ц закінчено в зв»язку з повним виконанням рішення та сплатою 27.07.2015 року в сумі 32670,62 грн.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 233 КзПП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що в жовтні 2013 року йому стало відомо про зменшення його посадового окладу. Тобто позивачу достовірно було відомо про зменшення посадового окладу, яке відбулося в жовтні 2013 року, до суду з позовом про оскарженя дій відповідача чи з інших підстав позивач не звертався. Отже, позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки з такими позовними вимогами він звернувся 09.10.2015 року. Представник відповідача заявила про застосування строків позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь заборгованість по заробітній платі враховуючи розмір окладу 3000 грн. та нарахування інфляційних на дану суму не підлягають до задоволення.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зіст.19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

З викладеного виходить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-XII з наступними змінами.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі, середній заробіток та нараховано інфляційні в загальній сумі до виплати стягнуто 32670,32 грн. Фактично рішення суду було виконано 27.07.2015 року.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року та з 01.02.2015 року 30.05.2015 року не підлягають до задоволення. Як зазначалось вище, інфляційні не є складовою заробітної плати, а тому до таких вимог теж застосовується тримісячний строк позовної давності . Суд вважає, що підлягають до стягнення на користь позивача сума інфляційних за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року, тобто з моменту винесення рішення до повного розрахунку в розмірі 592,96 грн.(14822,42 грн х 100,4%).

Постільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215,218 ЦПК України, ст. 21, 94, 116, 117, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ Обслуговуюче підприємство «Митниця» про безпідставне зменшення посадового окладу та індексації заробітної плати за час затримки задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство «Митниця» на користь ОСОБА_1 інфляційні за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року в сумі 592,96 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство «Митниця» на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: