АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання недійсним договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2015 у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що Протокол №19 Спостережної ради ПАТ «Сведбанк» не може вважатись належним дозволом на укладення договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки він не містить інформації стосовно яких саме кредитних договорів стосується та необхідний дозвіл Банку на подальше відчуження прав вимоги.

Справа № 756/9968/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/584/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, обставини порушення його прав та обов'язків при укладанні спірного договору, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення вищевказаного позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії в розмірі 50 000 грн. на строк з 16.08.2006 по 16.08.2013 зі сплатою 15 % річних за користування кредитом (а. с. 6-9). 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право на вимогу якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, який укладений з позивачем (а. с. 10-35). На підставі договору факторингу від 28.11.2012 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення, зокрема й за кредитним договором, який укладений з позивачем (а. с. 36- 52). Відповідно до виписки № 1 Протоколу № 19 Спостережної Ради ПАТ «Сведбанк», 20.11.2012 Спостережною Радою було прийнято рішення про надання дозволу компанії групи «Укрборг», що придбає право вимоги згідно даного рішення, на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини) ТОВ «Кредитні ініціативи» (п. 4 Протоколу). (а. с. 99-102). Позивач, вважаючи, що останнійдоговір факторингу від 28.11.2012 був укладений без відповідного дозволу Банку на подальше відчуження прав вимоги звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином .

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог діючого законодавства відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні. Загальні вимоги до порядку заміни кредитора в зобов'язанні визначені у Гл. 47 ЦК України. Стаття 510 ЦК Українивизначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відступлення права вимоги може здійснюватись як на підставі договору купівлі-продажу заборгованості, так і на підставі договору дарування, договору міни тощо. Зокрема, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З наведеного можливо зробити висновок про те, що заінтересована особа може визнати правочин недійсним в судовому порядку не в будь-якому випадку, а за наявності доказів на підтвердження того, що цим правочином порушуються його права та законні інтереси.

Різновидом договору про відступлення права вимоги є договір факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що договір факторингу може бути укладений між установами, які мають право здійснювати факторингові операції, при підписанні сторонами такого договору згода боржника не потрібна.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс»має право здійснювати факторингові операції, а позивач не довів факту заподіяння йому шкоди, у зв'язку з укладанням вищезгаданого договору, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вищезгаданого позову правильними.

Доводи апелянта про відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»належних повноважень для укладання вищезгаданого договору не підтверджуються матеріалами справи, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції і посилання апелянта на відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідного дозволу (ліцензії) на відступлення прав вимоги (ст. 227 ЦК України), оскільки дана обставина спростовується матеріалами справи (а. с. 99-102).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав позивача при укладанні вказаної угоди не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна