Справа № 309/1799/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Леско В.В., Кожух О.А.,

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання недійсним і скасування рішення Хустської міської ради, визнання дій Хустської міської ради щодо прийняття рішення незаконними та неправомірними, і зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 23 серпня 2012 року він звернувся до Хустської міської ради Закарпатської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у приватну власність. Рішенням Хустської міської ради Закарпатської області від 10 грудня 2013 року № 1258 йому відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0379 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на незаконність відмови в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки, просив визнати недійсним та скасувати рішення №1258 1Х сесії У1 скликання Хустської міської ради від 10.12.2013 року; визнати дії Хустської міської ради щодо прийняття вказаного рішення незаконними та неправомірними; зобов'язати Хустську міську раду винести подану ОСОБА_1 заяву від 23.08.2012 року на розгляд найближчої сесії.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього суду.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 року, в якій позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача Хустської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої позивачем подано заяву, не є вільною та перебуває у користуванні ОСОБА_3 А тому спірне рішення №1258 від 10.12.2003 року Хустською міською радою прийнято у повній відповідності із нормами чинного законодавства та у межах власних повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може за таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Хустської міської ради Закарпатської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,037 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

28 вересня 2012 року ОСОБА_1 подав до Хустської міської ради Закарпатської області креслення земельної ділянки до заяви від 23 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно із ч.1 ст.11 України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 7, 10 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 14 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Із наведених норм матеріального права випливає, що до суду можуть бути оскаржені відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або у наданні земельної ділянки у користування чи залишення клопотання без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Хустської міської ради №1258 від 10.12.2013 року, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0379 га в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Однак положеннями статей 118, 123 ЗК України передбачено оскарження до суду рішень уповноважених органів про відмову у передачі у власність чи користування земельних ділянок чи залишення клопотання про це без розгляду, а не відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка оскаржується позивачем. В останньому випадку законодавством передбачено можливість замовлення розроблення такого проекту самою особою, яка зацікавлена в її одержанні, що і було зроблено позивачем, і стверджується договором №1054 від 07 листопада 2012 року про надання послуг по виготовленню матеріалів на рішення на земельну ділянку (а.с.118).

Отже з наведеного слідує, що позивачем ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. А тому, колегія суддів вважає, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити саме з цих підстав, а не тих, які наведені судом першої інстанції у рішенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині його правового обґрунтування, а апеляційна скарга ОСОБА_1 до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 року - змінити в частині його правового обґрунтування. Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :