ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчук Богдан Іванович, про визнання договору дарування квартири недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчук Б.І., про визнання договору дарування квартири недійсним.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що з 1965 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

У 1993 році ними, як подружжям, була придбана квартира АДРЕСА_1 у м. Володимирі-Волинському Волинської області на підставі договору купівлі- продажу. У цій квартирі вони спільно з чоловіком проживали до дня його смерті.

Помер ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Нещодавно позивач звернулася у нотаріальну контору, щоб укласти заповіт на свою частину квартири, так як знала, що свою частину квартири чоловік заповів їхній дочці, але їй повідомили, що вказана вище квартира належить на праві приватної власності відповідачу у справі на підставі договору дарування квартири від 31 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. за реєстровим номером 455.

Тобто, за 19 днів до смерті чоловік позивача ОСОБА_5 відчужив усю належну їм обом на праві спільної сумісної власності квартиру відповідачу ОСОБА_3 на підставі вказаного вище договору дарування.

Вважає даний договір дарування недійсним, виходячи з наступного.

Спірний договір дарування квартири був укладений за 19 днів до смерті чоловіка. В цей час він був тяжко хворий, останній місяць його життєдіяльність підтримувалася за рахунок сильних обезболюючих медикаментів. Попередньо вони з ним обговорювали питання спадкування і зійшлись на тому, що він свою частку заповість одній дочці, а позивач свою частку заповість другій дочці. І в цей день, 31 березня 2010 року, мав би бути складений заповіт на відповідача, а сталось, що чоловік усю квартиру подарував одній дочці і при тому розпорядився також часткою квартири, що належить позивачу.

Вважає, що оскаржуваний договір дарування квартири не відповідав внутрішній волі покійного чоловіка, який в день його укладення не усвідомлював значення своїх дій і не міг через стан здоров'я свідомо керувати ними, порушивши при цьому її законні права та інтереси, як співвласника квартири, тому вимушена звернутися до суду по питанню визнання договору дарування квартири від 31 березня 2010 року недійсним.

Просить визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31 березня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Богданом Івановичем та зареєстрований в реєстрі за №455 - недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила що підстави для його задоволення відсутні. Визнала ту обставину, що спірна квартира була придбана батьками як подружжям, а також ту обставину, що батько при житті важко хворів, і в період коли укладався оспорюваний договір, приймав сильнодіючі знеболюючі препарати, а за 19 днів по тому помер.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1965 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що стверджується копією свідоцтва про шлюб та не оспорюється відповідачем.

У 1993 році, під час шлюбу з позивачем, ОСОБА_5була придбана квартира АДРЕСА_1 у м. Володимирі-Волинському Волинської області на підставі договору купівлі-продажу. У цій квартирі вони спільно з чоловіком проживали до дня його смерті. Дана обставина стверджується копіями будинкової книги, п.2 договору дарування квартири, наявного у матеріалах справи та не оспорюється відповідачем.

Копією договору дарування квартири від 31 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. за реєстровим номером 455, зареєстрованого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.09.2010 року за реєстраційним №30033106, стверджується, що чоловік позивача ОСОБА_5 подарував відповідачу спірну квартиру, без згоди на це його дружини.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, помер ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили ту обставину, що ОСОБА_5 незадовго до смерті постійно приймав сильні знеболюючі препарати та знаходився під їх дією, оскільки важко хворів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а також волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що на момент посвідчення оспорюваного правочину позивач страждав від важкого захворювання, постійно перебував під впливом сильнодіючих знеболюючих препаратів, оспорюваний правочин не відповідав його дійсній волі, та при цьому також було відчужено квартиру, яка є спільним майном подружжя без згоди на це іншого співвласника, а тому такий договір не може вважатись укладеним відповідно до закону.

Враховуючи що в результаті задоволення даного позову договір, який став підставою для реєстрації права власності відповідача на оспорювану квартиру, визнається недійсним, то суд вважає що слід також скасувати її право власності на набуте в результаті цього договору нерухоме майно.

При вирішенні даного спору суд також враховує ту обставину, що із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі відповідач до суду не звернулась.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 81, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.203, 215, 225, 319, 321, 368 ЦК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31 березня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Богданом Івановичем та зареєстрований в реєстрі за №455 - недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко