УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішень виконкому, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представниками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Стрілецько-Кутської сільської ради, Білянської сільської ради про визнання незаконними і скасування рішень виконавчих комітетів сільських рад, про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4, та державної реєстрації права власності на вказаний будинок, про визнання за нею права власності на частину житлового будинку за вищевказаною адресою.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її донька ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Білянської сільської ради від 22 березня 2006 року отримала свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, чим порушено її право власності на частину цього будинку. 31 березня 2006 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння. Рішенням виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради від 22 грудня 1993 року ОСОБА_4 передано у власність 0,15 га землі для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності на частину спірного житлового будинку вона набула на підставі рішення Кіцманського районного суду від 30 липня 1981 року про поділ спільного сумісного майна з колишнім чоловіком ОСОБА_7 У її власність виділено житлову кімнату площею 12,8 кв.м, кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м., сарай, підвал, вбиральню, паркан. Інша частина будинку виділена ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Передача у власність земельної ділянки відповідачу є безпідставною, оскільки вона не була власником будинку і єдиним землекористувачем.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано, що ОСОБА_3 має право власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1: на житлову кімнату 12,8 кв.м., кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м, сарай, підвал, вбиральню, паркан на підставі рішення Кіцманського районного суду від 30 липня 1981 року. Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Білянської сільської ради від 22 березня 2006 року № 9/3 про визнання за ОСОБА_4 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та видачу на ім'я ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1 від 31 березня 2006 року у частині майна, що належить ОСОБА_3 - житлової кімнати площею 12,8 кв.м, кухні 9,59 кв.м, веранди 7,3 кв.м, сараю, підвалу, вбиральні, паркана. Скасовано державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за ОСОБА_4 на будинковолодіння АДРЕСА_1, свідоцтво серії НОМЕР_1 від 31 березня 2006 року, в частині майна, що належить ОСОБА_3 - житлової кімнати площею 12,8 кв.м, кухні 9,59 кв.м, веранди 7,3 кв.м, сараю, підвалу, вбиральні, паркана. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі, поданій представниками, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивач не довела правомірність набуття нею права власності на частину спірного житлового будинку, оскільки право власності остання не зареєструвала в державному реєстрі. Право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно було набуте у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину спірного будинку із зазначенням конкретних приміщень, відтак відповідач незаконно набула право власності на весь будинок.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись неможна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 набула право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду від 30 липня 1981 року. З рішення суду, яке набуло законної сили, вбачається, що судом був вирішений спір про поділ спільного сумісного майна подружжя: позивача з колишнім чоловіком ОСОБА_7 Суд в рішенні визнав частки колишнього подружжя рівними, у тому числі і у будинку, та у користування ОСОБА_3 було виділено житлову кімнату площею 12,8 кв.м, кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м, сарай, підвал, вбиральню, паркан.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України ( 1969 року) рівність часток подружжя в спільному сумісному майні, нажитому подружжям за час шлюбу, презюмується.

Так, реєстрація права власності на житловий будинок у ОСОБА_3 регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Відповідно до наведеного апеляційний суд обґрунтовано не погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не набула права власності на частину спірного будинку на підставі рішення суду від 30 липня 1981 року.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням виконавчого комітету Білянської сільської ради Кіцманського району від 22 березня 2006 року визнано право власності на весь вищезазначений житловий будинок за ОСОБА_4 та зобов'язано Чернівецьке ОБТІ видати свідоцтво про право власності (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, апеляційний суд, установивши, що позивачу на праві власності належить частина житлового будинку АДРЕСА_1, дійшов висновку про те, що відповідач незаконно набула право власності на весь будинок.

Проте, як убачається з оскаржуваного рішення апеляційного суду, судом визнано, що ОСОБА_3 має право власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 із зазначенням конкретних приміщень: на житлову кімнату 12,8 кв.м., кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м, сарай, підвал, вбиральню, паркан, на підставі рішення Кіцманського районного суду від 30 липня 1981 року.

При цьому суд не звернув уваги на те, що зазначеним рішенням суд визнав при поділі майна подружжя за кожним з них рівні частки - відповідно по Ѕ частці, та встановив порядок користування будинком із зазначенням конкретних приміщень, поділу будинку в натурі за вказаним рішенням суду не відбулося. Відтак, з висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 має право власності на вищевказані конкретні приміщення, та про недійсність рішень щодо набуття відповідачем права власності саме в частині конкретних приміщень будинку, погодитись неможливо.

ОСОБА_4 указувала на те, що зазначені приміщення, що виділені позивачу у власність, після капітального ремонту будинковолодіння АДРЕСА_1 не збереглися в натурі, що унеможливлює їх виділ у власність позивачу. Зазначені доводи відповідача залишилися без перевірки апеляційним судом, оскільки оскаржуване рішення не містить висновків щодо цього.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення про передачу у власність відповідачу земельної ділянки з тих підстав, що вона не була власником будинку і єдиним землекористувачем залежить від вирішення інших заявлених позивачем вимог, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представниками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська