АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/671/16
Справа № 621/2261/15-ц Головуючий І-ої інстанції: Овдієнко В.В.
Категорія: сімейні Доповідач: Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Пилипчук Н.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України у супроводі матері без згоди і супроводу батька, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась досуду з зазначеним позовом.

В уточнених позовних вимогах просила:

- надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі території України, до держави Іспанія в період з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, строком до досягнення дитиною повнолітня;

- надати дозвіл на оформлення паспорту для виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_3 строком до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Посилалась на те, що з 2007 по 2011 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею. Зазначає, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За станом здоров'я, з метою загального розвитку та профілактики захворювань, ОСОБА_3 потребує оздоровлення в умовах морського клімату, вживання морепродуктів та фруктів. З метою відпочинку та оздоровлення дитини вона має намір виїхати з дитиною до Іспанії де мешкає її мати, однак відповідач безпідставно не надає їй згоди на виїзд дитини за межі України.У зв'язку з цим змушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав.

ПредставникСлужби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року позов задоволено частково. Надано дозвіл на виїзд за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітній ОСОБА_3 в період часу з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, з 01 травня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, у супроводі матері ОСОБА_2, з обов'язковим її поверненням до України; надано ОСОБА_2 дозвіл на оформлення проїзних документів та віз для виїзду за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітній ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_1.

Позивач рішення суду не оскаржує.

На дане рішення подав апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 Просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. При цьому пояснив, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції з тих підстав, що суд встановив тривалі проміжки часу для перебування дитини за кордоном, не врахував що в травні та вересні триває навчальний процес. Крім того, суд надав дозвіл на виїзд на періоди часу у 2017 та 2018 роках, що порушує його батьківські права на участь у вихованні дитини.

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення скарги заперечували. При цьому позивач уточнила, що визначала часові проміжки з урахуванням періоду виготовлення документів на виїзд, та фактично не планує перебувати за кордоном з дитиною такий тривалий час. Вважає, що знаходження дитини в літній період в Іспанії на відпочинку відповідає інтересам останньої.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційноъ скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

За приписами ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. ст. 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч.1 ст.3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після розірвання між сторонами шлюбу постійно мешкає разом з позивачем.

Встановлено також, що за станом здоров'я дитини їй рекомендовано оздоровлення, курорти з помірним морським кліматом, загартування, фрукти, морепродукти.

Мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 тривалий час легально проживає та працює в Іспанії, право на перебування в цій країні вона має до березня 2019 року; ОСОБА_5 має доходи достатні для забезпечення проїзду та тимчасового проживання в Іспанії в літній період її дочки ОСОБА_2 разом з онукою ОСОБА_3.

Батько дитини - відповідач у справі відмовляється надати згоду на тимчасові виїзди дитини за межі України.

Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що отримання дозволу на виїзд буде діяти в інтересах дитини, сприяти її оздоровленню, розвитку й вихованню, при цьому не буде порушувати прав батька, який без достатнього обґрунтування не надає згоди на оформлення документів на виїзд ОСОБА_3 у супроводі матері. При цьому суд вказав конкретну країну спрямування - Іспанія та часові проміжки для виїзду за кордон.

Судова колегія погоджується з висновком суду в тій частині, що реалізація можливості виїзду за межі України до країни Іспанія з метою відпочинку та оздоровлення дитини не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам малолітньої.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у порушення зазначених вище вимог закону суд належним чином не перевірив доводів відповідача щодо неможливості надати дозвіл на виїзд дитини на тривалі проміжки часу, без врахування періодів навчального процесу; не визначився суд і з правовою підставою надання дозволу на неодноразові виїзди дитини до іншої країни без згоди батька до досягнення нею повноліття, крім визначеної ст. 4 Закону можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та без урахування вимог ст. 141 Сімейного кодексу України , яка визначає рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

У порушення вимог ст.ст. 153, 157 Сімейного кодексу України суд фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею протягом п'яти місяців на рік на протязі трьох років поспіль (2016-2018 роки).

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині визначення судом часових проміжків на які надано дозвіл на виїзд, та в частині надання дозволу на виїзди дитини за кордон у 2017, 2018 роках заслуговують на увагу, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню в частині визначення періодів на які надано дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Судова колегія вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення ОСОБА_3 в період часу з 01 червня 2016 року по 31 липня 2016 року без згоди та супроводу батька та у супроводі матері дитини - ОСОБА_2, з обов'язковим поверненням дитини до України.

При визначенні такого часового проміжку судова колегія приймає до уваги висловлені суду апеляційної інстанції доводи з цього приводу як матері так і батька дитини, те, що відпочинок та оздоровлення дитини є доцільним під час літніх шкільних канікул, що буде відповідати інтересам ОСОБА_3 та не порушуватиме прав її батька, який також бажає прийняти участь в оздоровленні дочки під час її літніх канікул.

Доказів, які б ставили під сумнів доцільність перебування дитини в період з 01 червня 2016 року по 31 липня 2016 року у країні Іспанія у супроводі ОСОБА_2 з метою оздоровлення ОСОБА_3, матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що позивач може залишитися за кордоном на постійне проживання разом з малолітньою дочкою, не можуть бути підставою для відмови в позові про надання дозволу на тимчасовий виїзд, оскільки ґрунтуються на припущеннях, як то правильно зазначив суд першої інстанції. ОСОБА_2 гарантує повернення дитини в Україну, що підтвердила суду апеляційної інстанції. До того ж, судом надається дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, а відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України і ст.14 ЦПК України, обов'язок по виконанню судового рішення поширюється і на позивача.

Не є підставою для відмови у позові і посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження того, що з питання про надання дозволу на виїзд дитини вона зверталась до відповідача і той не надав на це згоди. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив той факт, що він заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини за межі країни у визначені позивачем періоди, а отже між сторонами існує спір.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до заперечень відповідача стосовно його участі в утриманні та вихованні малолітньої дитини та правового значення для вирішення даного спору не мають.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року змінити, скасувавши в частині визначення періодів на які надано дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України у супроводі матері без згоди і супроводу батька та ухвалити в цій частині нове рішення, яким надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу з 01 червня 2016 року по 31 липня 2016 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 у супроводі матері ОСОБА_2, з обов'язковим її поверненням до України.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді