У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А., МазурЛ.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємця ОСОБА_5 про знесення самовільно збудованого складу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_5 про знесення самовільно збудованого складу.

Позивачка посилалась на те, що відповідач протягом 2007-2011 років самовільно збудував та незаконно експлуатує склад будівельних матеріалів, який знаходиться на межі з її присадибною ділянкою. В південній стороні складу, довжиною 51,4 м, фундаменту немає, стіна є одночасно межею і загорожею між господарствами, знаходиться на відстані 1,8-2 м від її житлового будинку, стіна складу частково розміщена на її земельній ділянці, покрівля складу має нахил в сторону її господарства і під час дощових злив її будинок підтоплюється потоками дощової води, які течуть з покрівлі.

Крім цього, у приміщенні складу знаходяться лаки, фарби, розчинники, інші легкозаймисті речовини, а також відповідачем змонтовано котел з відкритою топкою, який працює на дровах і вугіллі, вважає, що це є прямою загрозою для пожежної безпеки її будинку.

Усунути зазначені недоліки відповідач відмовився.

Вважала, що склад не відповідає будівельним, санітарним та пожежним нормам і правилам, його існування порушує її права, суперечить вимогам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Враховуючи вказане, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу від 25 вересня 2002 року відповідач придбав у Жидачівської районної спілки споживчих товариств Львівської області склад № 1, склад № 2, склад № 3, які знаходяться по АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2004 року, укладеного між відповідачем та Жидачівською міською радою Львівської області, відповідач придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2697 га.

Рішенням Жидачівської міської ради Львівської області від 26 червня 2006 року ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення ремонту стін та покрівель складських приміщень. На місці старої загорожі було встановлено бетонну загорожу, яка одночасно служила стіною складу.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2012 росу за відповідачем визнано право власності на самочинно збудовані та реконструйовані будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки заступником начальника інспекції Держархбудконтролю у Львівській області видано ОСОБА_5 припис про зупинення експлуатації спірних об'єктів до прийняття об'єктів в експлуатацію в порядку встановленому чинним законодавством, то ОСОБА_5 було подано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Даною Декларацією засвідчено введення в експлуатацію об'єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що на час звернення до суду об'єкт, який просить знести позивачка, належить відповідачу праві приватної власності згідно витягу про державну реєстрацію речових прав, об'єкт не є самочинним будівництвом.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ЛеванчукА.О. Нагорняк В.А. МазурЛ.М.