АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/8403/15-ц Головуючий І інстанції Гайдук Л.П.
Провадження №22ц/790/4647/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, визнання дій нотаріуса неправомірними,

в с т а н о в и л а :

В травні 2015року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, 3-ті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що 26.01.2015р. ОСОБА_3 подарував квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4

Вважає договір таким, що не відповідає вимогам закону, та є удаваним, вчиненим з метою не допустити можливого звернення стягнення на квартиру в ході виконання рішення суду про відшкодування шкоди. Крім того, 19.01.2015р. Київським районним судом м. Харкова був накладений арешт на зазначену квартиру в рамках забезпечення позову при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, спричиненої злочином.

30.01.2015р. державним реєстратором було відмовлено в державній реєстрації обтяження на зазначену квартиру у звязку з передачею права власності на нього іншим особам.

Позивач вважає, що нотаріус, при посвідченні договору навмисно проігнорувала вимоги закону та інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» та не пересвідчилась у відсутності заборон для реєстрації правочину, посвідчила правочин поспішно та неправомірно, використовуючи своє право доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно та незаконно впливала на держвиконавця, про що свідчить двократна реєстрація в держреєстрі скасування заборон та затримка з відкриттям примусового виконання ухвали про забезпечення позову.

В судовому засіданні першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, 3-ті особи, позовні вимоги не визнали пояснили, що ОСОБА_3 дійсно була подарована належна йому квартира його дітям, на момент укладення правочину, арешт з квартири був знятий, оскільки 14.05.2015р. Київським районним судом м. Харкова було скасовано заочне рішення від 12.09.2014р. та на підставі цього скасований арешт на квартиру.

Відповідач ОСОБА_7 нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні першої інстанції позовні вимоги не визнала пояснивши, що при посвідченні спірного договору дарування були дотримані всі вимоги діючого законодавства.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судовим рішення встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.01.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір дарування, реєстраційний № 75, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відповідно до якого ОСОБА_3 добровільно, передав безоплатно, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли в дар по 1/2 частині кожна квартири АДРЕСА_1.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) даних вимог, тягне за собою недійсність правочину на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.78р. із змінами, звертає увагу суду, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору дарування квартири недійсним ОСОБА_2 посилався на удаваність правочину, оскільки ОСОБА_3 на думку позивача мав намір вчиненням дарування квартири не допустити можливого звернення стягнення на квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів обставин з якими закон повязує визнання договору дарування недійсним.

Належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до ст. 230, 233, 235 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним, позивач не надав.

Мотиви укладення договору дарування знаходяться за межами договору й не впливають на його дійсність.

Відповідно до ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження доводів, що вказаний договір дарування є недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_8