АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1314/2016 Головуючий в 1 інстанції - Ларіонова Н.М. Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А І МЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

24.07.2015 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив: визнати незаконним наказ №230-к КП «Київпастранс" про його звільнення з посади заступника головного інженера Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", поновити його на посаду заступника головного інженера Автобусного парку №5 КП "Київпастранс", стягнути з КП "Київпастранс" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.05.2015 р. Зазначав, що наказом №46/06 від 02.04.2013 року КП "Київпастранс" Автобусного парку №7 його було прийнято на посаду начальника майстерні з ремонту транспорту. Відповідно до наказу №115-к від 26.03.2014 р. КП "Київпастранс" його було переведено з Автобусного парку №7 в Автобусний парк №5 КП "Київпастранс" на посаду заступника головного інженера. 13.03.2015 р. він отримав повідомлення-попередження №1 від 13.03.2015 р. про наступне вивільнення з роботи у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників автобусного парку №5 на підставі наказу від 11 березня 2015 року за №62.

Відповідно до наказу №230-к від 15.05.2015 року його було звільнено відповідачем з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КзпП України. Із вказаним наказом про звільнення його було ознайомлено лише 18.05.2015 року. Вважає, що даний наказ є незаконним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на порушення вимог ст.43 КзпП України його не було повідомлено про розгляд профспілковим органом подання про звільнення, хоча його участь у розгляді є обов'язковою. При цьому він не міг залучити до розгляду подання кваліфікованого юриста чи адвоката. Йому не повідомлено, яке саме рішення було прийняте профспілковим органом, підстави та обґрунтування прийнятого рішення. Крім того, він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має на утриманні двоє малолітніх дітей 2010 року та 2012 року народження, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, про що було відомо керівництву Підприємства. В повідомленні-попередженні №1 від 13.03.2015 року про наступне вивільнення йому запропоновані посади: водія, кондуктора, майстра дільниці, слюсаря з ремонту, які не потребували вищої освіти і по кваліфікації були нижчим, ніж займана ним посада, яка вимагає наявність вищої освіти, відповідні кваліфікацію та досвід роботи. При цьому замість посади головного інженера і посади заступника головного інженера, яку він займав на підприємстві, була введена посада заступника директора з технічних питань, права та обов'язки яких практично ідентичні. Під час роботи на підприємстві він жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності, сумлінно виконував посадові інструкції, до підлеглих ставився вимогливо. 18.05.2015 року його було ознайомлено з оскаржуваним наказом, але розрахунку не проведено, чим також були порушенні його трудові права.

Не погоджуючись з його звільненням з роботи, діючи в інтересах сім'ї, його дружина, починаючи з 29.05.2015 року направляла листи генеральному директору КП "Київпастранс", Голові Київської міської державної адміністрації стосовно незаконного звільнення єдиного годувальника родини, а також щодо не проведеного з ним розрахунку при звільненні. Намагаючись мирним шляхом вирішити вказане питання, ним були порушенні строки звернення до суду, в зв'язку з цим просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Окрім того, неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. і яка полягає у тому, що внаслідок порушення його трудових прав - неправомірного звільнення, відмови у залишенні на роботі, не проведення розрахунку, він змушений здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя та життя родини. Він з дружиною постійно перебувають у нервовому стані, оскільки фактично сім'я втратила єдиного годувальника.

В вересні 2015 р. позивач подав уточнену позовну заяву, в якій прохальну частину позову доповнив вимогами про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., обґрунтовуючи вимоги вищевказаними обставинами.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги представника позивача, вважаючи рішення суду законним. ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, а тому колегія суддів вважає необхідним розглянути справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом №46/06 від 02.04.2013 року КП "Київпастранс" Автобусного парку №7 позивача ОСОБА_2 було прийнято на посаду начальника майстерні з ремонту транспорту.

Наказом відповідача за №115-к від 26.03.2014 р. позивача було переведено з Автобусного парку №7 в Автобусний парк №5 КП "Київпастранс" на посаду заступника головного інженера.

Наказом від 15.05.2015 р. за № 230-к позивач був звільнений відповідачем з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з 15.05.2015 р.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності з пунктом 7.3 Статуту КП «Київпастранс» забезпечення організаційної діяльності Підприємства здійснює Дирекція Підприємства, структуру і штатний розпис якої затверджує генеральний директор.

Зі справи вбачається, що зміна організаційної та штатної структури, скорочення посад та чисельності працівників в автобусному парку № 5 відбувалася згідно наказу КП «Київпастранс» від 29.01.2015 р. № 14 «Про оптимізацію організаційної структури управління КП «Київпастранс».

На підставі вказаного наказу, директором автобусного парку № 5, який відповідно до затвердженого наказом КП «Київпастранс» Положення, є філією Підприємства, було видано наказ від 11.03.2015 р. № 62, згідно з яким з 01.03.2015 р. скорочується чисельність і штат працівників Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» в кількості 42 особи, в т.ч. і посада заступника головного інженера, яку займав позивач, із затвердженням з 01.03.2015 р. нового штатного розпису (а.с.47-50).

Відповідно до ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності зі ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як видно зі справи, ОСОБА_2 був ознайомлений під розпис з наказом від 11.03.2015 р. № 62 та 13.03.2015 р. повідомлений про звільнення із займаної посади з 15.05.2015 р. у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників автобусного парку №5. Одночасно його повідомлено про можливість переведення на іншу посаду згідно з наданим йому переліком вакантних посад у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс» станом на 26.02.2015 р. (а.с.13, 48, 66-67).

Згідно з матеріалами особової картки працівника ОСОБА_2, позивач з 2012 р. має вищу економічну освіту, до працевлаштування у відповідача працював, в основному, торговим представником (агентом).

Із довідки про наявні вакантні посади у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс» станом на 26.02.2015 р. вбачається, що позивачеві були запропоновані, зокрема, посади: начальника відділу про реалізації проїзних документів та провідного інженера в службі організації збору та обліку виручки, які відповідали освіті та фаху позивача, проте від переведення на ці посади він відмовився через розмір заробітної плати, який був меншим, ніж на посаді, яку він обіймав.

Згідно з переліком вакантних посад у філіях, відокремлених підрозділах та Дирекції відповідача станом на час попередження позивача про наступне звільнення (13.03.2015 р.) відповідач мав ще ряд вакансій в Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та транспортної інфраструктури та Дирекції, які, як вказує позивач, відповідали його освіті, фаху та досвіду, але не були запропоновані йому, а саме: начальники та заступники начальників відділів.

Замість посади головного інженера і посади заступника головного інженера, яку займав на підприємстві позивач, була введена посада заступника директора з технічних питань, яку, на думку позивача, він міг обійняти.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що вказані посади не могли бути запропоновані позивачеві, оскільки він на підприємстві працював лише 2 роки (з 02.04.2013 р.), тому ці посади пропонувалися іншим працівникам КП, які мали більший досвід роботи та більш високу кваліфікацію. Позивач претендував тільки на керівні посади на підприємстві, але достатнього досвіду не мав. Крім того, посади: заступника директора з технічних питань, начальника служби з виконання підрядних робіт, начальника виробничо-технічного управління, начальника управління з енергетичних питань потребують технічної освіти, яка у позивача відсутня.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем у встановленому законом порядку запропоновані ОСОБА_2 посади, які б міг займати позивач відповідно до його освіти та досвіду роботи, від яких він відмовився, а тому КП «Київпастранс» мав правові підстави для звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною 3 ст. 43 КЗпП України визначено, що подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Адміністрація в особі директора автобусного парку № 5 звернулася до профспілкового комітету АП № 5 12.05.2015 р. з поданням, в якому просила дати згоду на звільнення позивача з 15.05.2015 р. за п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до акту від 14.05.2015 р., складеного комісією в складі голови первинної профспілкової організації та членів адміністрації Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс», позивач, будучи повідомленим про час засідання та запрошеним, відмовився бути присутнім на спільному засіданні первинної профспілкової організації та адміністрації Автобусного парку №5.

Даний акт комісії не спростований позивачем, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не був повідомлений про засідання профкому, є безпідставними.

14.05.2015 р. профспілковим комітетом надана згода на звільнення з роботи позивача згідно п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності або штату працівників ( протокол від 14.05.2015 р. за № 272) (а.с.53).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача.

Крім того, статтею 233ч.1 КЗпП України у справах про звільнення встановлений місячний строк для звернення до суду з позовом з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що з наказом №230-К від 15.05.2015р. про звільнення з роботи, позивач був ознайомлений 18.05.2015р. і цього ж дня отримав належну йому трудову книжку, проте до суду з даним позовом ОСОБА_2 звернувся лише 24.07.2015р., тобто, з пропуском місячного строку з дня вручення йому копії наказу про звільнення та видачі трудової книжки.

16.06.2015 р. позивач був прийнятий на облік Подільським районним центром зайнятості м.Києва, де наказом від 16.06.2015 р. № НТ 150616 йому була призначена виплата допомоги по безробіттю.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що його дружина, діючи в інтересах сім'ї, починаючи з 29.05.2015 року направляла листи генеральному директору КП "Київпастранс", Голові Київської міської державної адміністрації стосовно незаконного звільнення з роботи єдиного годувальника родини, а також щодо не проведеного з ним розрахунку при звільненні. Намагаючись мирним шляхом вирішити вказане питання, шляхом офіційної переписки, ним були порушенні строки звернення до суду, в зв'язку з цим просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Разом з тим, дані обставини не є поважними причинами пропуску строку, позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б підтверджували неможливість його з об'єктивних причин звернутися з даним позовом до суду протягом встановленого законом місячного строку.

З огляду на викладене, підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду не вбачається.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому суд правильно відмовив у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу.

По справі відсутні підстави для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, оскільки порушень трудового законодавства при звільненні позивача з роботи в судовому засіданні не встановлено.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в позові.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 відповідач мав запропонувати посаду заступника директора з технічних питань, яка була введена замість посади головного інженера і посади заступника головного інженера, не заслуговують на увагу, оскільки робота на вказаній посаді потребує технічної освіти, яка у позивача відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивача, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_2 не заявлялися, а тому судом не досліджувалися.

Керуючись 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: