Справа № 152/930/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді - Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - адвоката Костриці В.С.,
представника третьої особи -
Органу опіки та піклування
Шаргородської РДА - Сербіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області,
21.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проживав з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2010 року до грудня 2015 року.
Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства, виховання дочки - ОСОБА_5, яка хворіє та потребує постійного догляду.
У грудні 2015 року, під час перебування відповідачки з дитиною на лікуванні останньої у ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України» у м. Києві, відповідачка вживала спиртні напої та залишала дочку саму, а після виходу з лікарні залишила дитину з бабусею і зникла.
З 04.12.2015 року відповідачка проживає окремо.
Протягом понад шість місяців відповідачка ОСОБА_4 не цікавиться життям, вихованням, матеріальним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком дитини.
Дочка повністю знаходиться на його утриманні і вихованні.
Його намагання спонукати відповідачку до належного виконання обов'язків матері, - позитивного результату не дали.
Ще за час проживання в с. Джурин відповідачка ОСОБА_4 зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, вчиняла насильство в сім'ї.
08.06.2016 року Органом опіки та піклування Шаргородської РДА прийнято висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно з яким Орган опіки та піклування Шаргородської РДА вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.
На даний час відповідачка продовжує свідомо ухилятися від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, а тому має бути позбавлена батьківських прав.
Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо її малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.06.2016 року (а.с.10, 11), позов підтримали, просили його задовольнити. Суду пояснили, що позивач з ОСОБА_4 проживав спільно без реєстрації шлюбу з 2010 року до грудня 2015 року. Позивача та відповідачки дочка ОСОБА_6 проживає з ОСОБА_1 Позивач звернувся до Органу опіки та піклування Шаргородської РДА про вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6, так як ОСОБА_4 у грудні 2015 року залишила дитину, яка перебувала на лікуванні у зв'язку із затримкою психомоторного розвитку у Інституті педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України, та зникла у невідомому напрямку, про що ОСОБА_1 телефоном повідомив лікар Інституту. Після виписки із лікарні дитини, тобто понад шість місяців, відповідачка дитину не відвідувала, не телефонувала ні до позивача, ні до бабусі дитини з приводу життя та здоров'я доньки, розвитку та утримання. Відповідачка з того часу не цікавиться життям та розвитком дочки, не займається вихованням та утриманням дитини. Позивач опікується життям дочки ОСОБА_6, здоров'ям, матеріальним утриманням. Вважають, що матір дитини свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання, здоров'я, утримання дитини, тому вважають, що відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_5 в інтересах останньої.
Крім того, зазначили, що СК України передбачає одночасно з позбавленням особи батьківських прав вирішення питання про стягнення аліментів, про що позивачем у позовній заяві не вказано, проте, позивач не заперечує щодо стягнення судом аліментів з відповідачки на його користь, не відмовляється від стягнення аліментів. Вважають, що розмір аліментів слід визначити у мінімальному розмірі, встановленому СК України, тобто у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської РДА Сербіна М.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала. Суду пояснила, що Органом опіки та піклування Шаргородської РДА 08.06.2016 року розглянуто заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 та прийнято рішення про доцільність такого позбавлення. Вона підтримує вказаний висновок Органу Опіки та піклування Шаргородської РДА і просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров'ям дитини не цікавиться, не може забезпечити дитині належні утримання, виховання, лікування, розвиток. Органом опіки та піклування неодноразово обстежені умови проживання сім'ї позивача. Було встановлено, що під час обстеження відповідачка, будучи в стані алкогольного сп'яніння, спала на підлозі в кухні, не реагувала на звернення до неї. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню, здоров'ю дочки, тоді як мати участі в вихованні, лікуванні дитини не приймає, неодноразово залишала дитину саму, без нагляду дорослих, тоді як ОСОБА_5 хворіє, перенесла операцію на серці, є інвалідом дитинства, так як відстає у психомоторному розвитку. Крім того, дитина носить ортопедичне взуття, а відповідачка, будучи в стані алкогольного сп'яніння, залишала дитину в будинку на другому поверсі саму, що могло призвести до непоправних наслідків, якби дитина намагалися зійти з другого поверху будинку на перший.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» від 16.07.2016 року про виклик відповідачки в судове засідання (а.с.64). Заяв про відкладення розгляду справи через поважні причини чи про розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило, тому суд, заслухавши думку позивача, його представника та представника третьої особи вважає за можливе розглянути справу у судовому засіданні у відсутності відповідачки.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 співмешкав із відповідачкою ОСОБА_4
Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).
З свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 вбачається, що остання народилася 01.11.2012 року, про що 22.03.2013 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради складено актовий запис за №11 (а.с.5).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 вбачається, що державна реєстрація народження проведена відповідно до ст.126 СК України, тобто за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Батьком дитини ОСОБА_5 записаний ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_4 29.03.2013 року прізвище дитини змінено з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» (а.с.6-7).
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 проживала із своєю матір'ю - ОСОБА_4, батьком ОСОБА_1, бабусею та дідусем - ОСОБА_7, ОСОБА_8 у АДРЕСА_1.
Відповідачка ОСОБА_4 з 04.12.2015 року, залишивши дитину у лікарні ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України» в м. Києві, зникла в невідомому напрямку, що підтверджується поясненнями позивача, його представника, показаннями свідків, актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.05.2015 року, від 21.01.2016 року, від 31.05.2016 року, довідкою Джуринської сільської ради про склад сім'ї позивача, довідкою від 14.12.2015 року №2754 та довідкою-характеристикою від 14.12.2015 року №2758, що видані виконкомом Джуринської сільської ради, з яких вбачається, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1, за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, вживає спиртні напої, на теперішній час відсутня за місцем реєстрації (а.с.37-38, 39, 40-42).
У малолітньої ОСОБА_5, відповідно до витягу з історії хвороби №3150 від 04.12.2015 року ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України», наявна затримка психомовного розвитку гіпоксично-ішемічного ґенезу (а.с.47).
Крім того, з консультативного висновку від 27.11.2015 року ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України» вбачається, що дитині ОСОБА_5 встановлено діагноз - затримка мовлення. Дитина потребує догляду та лікування (а.с.48).
Також, судом встановлено, що дитина - ОСОБА_5 з грудня 2015 року по теперішній час проживає з батьком ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_8 в будинку останнього (а.с.57), в с. Джурин Шаргородського району. Батько займається вихованням, піклується про здоров'я та матеріальне забезпечення, що вбачається із актів обстеження матеріально-побутових умов від 21.01.2016 року та від 31.05.2016 року (а.с.38-39).
Судом встановлено, що матір ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час проживає окремо від дитини з грудня 2015 року. За місцем проживання в АДРЕСА_1 відповідачка характеризується з негативної сторони, як особа, яка ніде не працює, не здійснює догляд за своєю малолітньою дитиною, вживає спиртні напої, вчиняє насильство в сім'ї, зникла з дому, що підтверджено в судовому засіданні показаннями представника органу опіки та піклування Шаргородської РДА Сербіної М.В., а також свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, актами обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідкою-характеристикою Джуринської сільської ради на відповідачку (а.с.37-40), рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 02.06.2016 року № 27 (а.с.55-56).
Також, судом встановлено з показань в судовому засіданні позивача, його представника, представника третьої особи та свідків, що відповідачка працездатна, фізично здорова, може доглядати та утримувати свою дитину, проте, протягом тривалого часу (з грудня 2015 року) не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що виявилося у тому, що вона залишила дитину із батьком - ОСОБА_1, проживає окремо від них, не спілкується з дитиною та не здійснює належного догляду за нею, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, здоров'я та побут.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 не спроможна забезпечити дитині - ОСОБА_5 належного піклування, утримання та виховання.
Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування Шаргородської РДА від 08.06.2016 року №01.1-38/1845 та рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 02.06.2016 року №27 (а.с.28-29, 55-56), відповідно до яких орган опіки та піклування Шаргородської РДА та Комісія з питань захисту прав дитини вважають за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5
Також, зазначені факти в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10
Так, свідок ОСОБА_9 суду показав, що працює на посаді завідуючого Рахнівсько-Лісової амбулаторії загальної практики сімейної медицини, куди відповідачка ОСОБА_4 в кінці 2015 року була доставлена інспектором поліції Шаргородського ВП Ковалем О.І., будучи в стані алкогольного сп'яніння, разом із дитиною. Зі слів інспектора відповідачку знайшли в парковій зоні с. Рахни-Лісові, де вона лежала на землі, спала, а поруч із відповідачкою на сумці сиділа та плакала дитина. Дитина була голодна та переохолоджена. Він прийняв рішення про поміщення матері та дитини в терапевтичне відділення. Матір дитини так і проспала до ранку, а дитині лікарі та медсестри надали допомогу, обігріли, нагодували. Вранці наступного дня відповідачка намагалася зняти з дитини сережки, щоб виміняти їх на спиртні напої. Через певний час в амбулаторію приїхав позивач ОСОБА_1 і в дитині впізнав свою доньку ОСОБА_9 та повідомив, що розшукує свою співмешканку з дитиною кілька днів. Дівчинка впізнала і батька, і бабусю - ОСОБА_7, відразу пішла до них на руки. Позивач забрав дитину та співмешканку з лікарні додому.
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою позивача, добре знає сім'ю останнього. Їй достовірно відомо, що дитина ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1, який самостійно утримує її, опікується її здоров'ям, щоденним побутом, харчуванням. Матір дитини ухилилася від своїх батьківських обов'язків, з дитиною не проживає, не бере участі у її вихованні, утриманні, лікуванні, не доглядає за нею, так як у грудні 2015 року зникла і за місцем проживання з того часу не з'являлася. За час проживання в с. Джурин відповідачки ОСОБА_4, вона неодноразово бачила її у стані алкогольного сп'яніння, була свідком вчинення останньою сварок, під час яких відповідачка била посуд, меблі, погрожувала спалити будинок, висловлювалася нецензурними словами до рідних. Відповідачка, будучи в стані алкогольного сп'яніння, не реагувала на зроблені їй зауваження та не звертала уваги на дитину, тому вона неодноразово, встановивши, що позивач та його батьки на роботі, а ОСОБА_4 спить у стані алкогольного сп'яніння, в той час, як дитина ОСОБА_5 плаче, доглядала за дитиною та за самою відповідачкою до приходу з роботи позивача або батьків лстаннього. Всі обов'язки по вихованню, розвитку, лікуванню дитини несе батько - ОСОБА_1 Дитина доглянута належним чином, завжди охайна, нагодована. Вважає, що є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо ОСОБА_5 і що це буде в інтересах дитини.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є матір'ю позивача. Її син тривалий час співмешкав з ОСОБА_4 Спершу сім'я сина проживала в м. Києві. Коли народилася онука ОСОБА_5, то вона запропонувала сім'ї сина переїхати проживати в с. Джурин, так як має будинок, в якому для дитини будуть належні умови для проживання. Крім того, вона запропонувала допомогу сім'ї сина в утриманні та лікуванні дитини, якій необхідно було провести операцію на серці. Коли син із співмешканкою та дитиною приїхали проживати у с. Джурин, то вона помітила, що відповідачка вживає спиртні напої, бере дитину та іде з дому, а потім приходилося йти та розшукувати ОСОБА_4 та малолітню онуку. Так як онука ОСОБА_5 є інвалідом дитинства, потребує спеціального медичного обстеження та лікування, то позивач поміщав дитину на лікування у різних спеціалізованих клініках. При цьому, з дитиною залишалася у лікарні відповідачка. Проте, щоразу з лікарень телефонували лікарі, що відповідачка вживає спиртні напої, залишає дитину саму без нагляду і догляду. Вона неодноразово просила відповідачку змінити свою поведінку, але остання реагувала на її зауваження агресивно, вчиняла сварки, у зв'язку із чим вона змушена була звертатися до органів поліції.
Крім того, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 08.06.2015 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується повідомленням Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 24.02.2016 року за №927 та висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_7 (а.с.50-51).
Позивач ОСОБА_1 ніде не працює з 04.12.2015 року, здійснює догляд за дитиною ОСОБА_5, за час проживання на території Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області зарекомендував себе з позитивної сторони, зареєстрований та проживає на погосподарському номері свого батька ОСОБА_8, користується повагою та авторитетом серед сусідів та жителів села, на його вихованні знаходиться дочка ОСОБА_5 (а.с.44-45).
Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт свідомого ухилення матері неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її утриманням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дочки, умов проживання, побуту, не в змозі створити дитині належний рівень проживання, побуту, фізичного та духовного розвитку.
Таким чином, позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.ст.51-52 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків…, які відповідають за неї за законом…
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12 Конвенції про права дитини).
Згідно із вимогами ст.150 СК України, батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК України).
Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України).
Оскільки дитина ОСОБА_5 внаслідок свого малолітства (має повних три роки) не може висловити свою думку з приводу вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, то її опитування в судовому засіданні є неможливим.
Оскільки право малолітньої ОСОБА_5 на належне утримання і виховання, турботу про здоров'я, фізичний та духовний розвиток з боку її матері ОСОБА_4 порушене, то воно підлягає судовому захисту.
Враховуючи, що малолітня ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1, то дитину слід залишити проживати з батьком.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).
Відповідно до ст.ст.180-183, 191 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дитини.
Частиною 2 ст.11 ЦПК України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Проте, ч.3 ст.166 СК України встановлено обов'язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину.
Позивач ОСОБА_1 не заперечує щодо стягнення з відповідачки аліментів на свою користь на утримання доньки ОСОБА_5 та не відмовляється отримувати аліменти від відповідачки.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача утримання дитини аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше соціальної гарантії, встановленої державою, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідачку про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати заперечення, проте, відповідачка вказаною пропозицію суду не скористалися, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надала.
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Згідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.
До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України).
При зверненні до суду з означеним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача.
Виклик відповідачки ОСОБА_4 до суду здійснювався через оголошення в пресі, оплату за опублікування якого поніс позивач в сумі 420 грн. (а.с.62). Вказані судові витрати також підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_4
Згідно з ч.6 ст.164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 167, 171, 180-183, 191 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку м. Кадіївка Ворошиловградської області, зареєстровану за адресою - АДРЕСА_1, українку, громадянку України, батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.06.2016 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати при зверненні в суд: по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 копійок та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки ОСОБА_4 в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: