Справа № 752/2201/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8110/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача-ОСОБА_10

відповідача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбно-сімейні відносини припинились, спільне господарство не ведуть з квітня 2015 року, мають окремий бюджет. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною припинення спільного проживання з чоловіком є сімейні сварки, постійні непорозуміння та різність поглядів на життя, а також категоричне небажання проживати з відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, зареєстрований 22 липня 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва, актовий запис за № 1293.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що суд помилково дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу та не вжив заходів для його збереження. У сім'ї мали місце тимчасові розлади,а тому вважає, що шлюбні стосунки можливо відновити та врятувати сім'ю. Тим більше, сторони перебували у шлюбі тривалий час та мають спільну неповнолітню доньку.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_9) зареєстрували шлюб 22 липня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №1293.

Сторони від шлюбу мають дитину, неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що сторони починаючи з квітня 2015 року не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, проживають окремо, за різними адресами.

Позивач наполягала на неможливості збереження сім'ї та заперечує можливість спільного проживання з відповідачем, втратила до нього інтерес та не має наміру вчиняти будь-якої дії направленої на збереження сім'ї з останнім.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, спільного бюджету та побуту не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач ОСОБА_4 не мав можливості примиритися з дружиною, оскільки судом не було надано строк на примирення колегія суддів відхиляє, оскільки з часу ухвалення рішення суду першої інстанції та до теперішнього часу, останній не вчиняв будь яких спроб на примирення з дружиною, про що і сам не заперечував у судовому засіданні, пояснивши категоричним не бажанням дружини примиритися.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: