АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/543/2016 р. Головуючий в І інстанції Головко О.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого місяця 02 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», третя особа: будівельно-господарський гіпермаркет «Епіцентр К» м. Херсон ТОВ «Епіцентр К» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 04.10.2012р. вона працювала у ТОВ «Епіцентр К» у м. Херсоні на посаді бухгалтера кафе і 26.12.2014р. звернулася до керівника гіпермаркету ОСОБА_7 з письмовою заявою про звільнення з займаної посади з 27.12.2014р. за ст.38 КЗпП України - по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Зазначену заяву директор отримав, але ставити відмітку про її отримання відмовився, в звязку з чим вона направила її поштою на адресу гіпермаркету у м. Херсоні, яку було отримано уповноваженим представником гіпермаркету 09.01.2015р. З 29.12.2014р. до 14.01.2015р. позивачка перебувала на лікарняному. 15.01.2015р. звернулась до відділу кадрів ТОВ «Епіцентр К» та надала листи непрацездатності, але їх прийнято не було. 28.01.2015р. вона повторно подала до адміністрації магазину письмову заяву, до якої додала листи непрацездатності та просила звільнити її з займаної посади, видати трудову книжку та провести з нею розрахунок. Її заяву прийнято не було, тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. В задоволенні її позову про розірвання трудового договору було відмовлено з тих підстав, що вирішення цієї вимоги відноситься до компетенції роботодавця.

09.06.2015р. позивачка знову звернулася до керівництва магазину з заявою про звільнення, в якій просила звільнити її за ст.38 КЗпП України з 10.06.2015р.

10.06.2015р. її було звільнено, видано трудову книжку, але не проведено виплату усіх сум, що належать до виплати. Вважає, що днем її звільнення є перший після припинення її тимчасової непрацездатності день, а саме 15.01.2015р. Отже, в цей день їй повинні були видати трудову книжку та провести повний розрахунок.

Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ТОВ «Епіцентр К» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 15.01.2015р. по 10.06.2015р. у розмірі 17086,02 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 21731,22 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу і посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення її позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали, що є у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 04.10.2012 року працювала в будівельно-господарському гіпермаркеті «Епіцентр К» в м. Херсоні, належному ТОВ «Епіцентр К» на посаді бухгалтера кафе.

26 грудня 2014 року позивачка поштою направила до будівельно-господарського гіпермаркета «Епіцентр К» в м. Херсоні заяву про звільнення її із займаної посади за власним бажанням з 27 грудня 2014 року, у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Зазначену заяву відповідач отримав 09.01.2015 р.

Згідно листків непрацездатності від 29.12.2014 року та від 08.01.2015 року ОСОБА_5 перебувала на лікарняному з 29.12.2014 року 06.01.2015 року та з 08.01.2015 року по 14.01.2015 року.

За ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

28 січня 2015 року позивач звернулась до директора з письмовою заявою про прийняття оригіналів листів непрацездатності, звільнення її з посади з урахуванням перебування її на лікарняному, проведення розрахунку, видачу трудової книжки.

На її заяву адміністрація ТОВ «Епіцентр К» повідомила їй про те, що звільнення за її заявою від 26.12.2014р. неможливо, так як ця дата вже в минулому, її прохання про звільнення з 27.12.2014р. не узгоджується з тим, що нею надані адміністрації на оплату лікарняні листи, видані вже після 27.12.2014 року, а тому запропоновано написати заяву про звільнення поточною датою із зазначенням бажаної дати звільнення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20.04.2015р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визначення дати звільнення, зобовязання внести запис про звільнення в трудову книжку та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09.06.2015р. рішення районного суду залишено без змін.

09.06.2015р. позивачка звернулася із заявою про звільнення її з посади бухгалтера кафе за власним бажанням з 10.06.2015р. в звязку з неможливістю продовжувати роботу догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років і за наказом №68-к від 10.06.2015р. її було звільнено (а.с. 45).

В день звільнення позивачка була ознайомлена з цим наказом та отримала трудову книжку.

Відповідно до довідки №168 від 17.09.2015р. будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» м. Херсон з 15.01.2015р. по 10.06.2015р. заробітна плата ОСОБА_5 не нараховувалась, в звязку з відсутністю останньої на робочому місці. В день звільнення 10.06.2015р. їй було перераховано на картковий рахунок компенсацію за невикористану відпуску за 20 календарних днів в сумі 1430, 22 грн., заборгованість у підприємства перед останньою відсутня.( а.с. 16).

Враховуючи те, що керівництвом ТОВ «Епіцентр К» м. Херсон було проведено розрахунок з позивачкою у день її звільнення 10.06.2015р., заборгованості у відповідача перед нею не має, колегія суддів вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку необґрунтованими та недоведеними.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом цієї норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь-яких із передбачених законом прав найманого працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки встановлені судом обставини не вказують на винні дії відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачці у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З твердженням апелянта про те, що порушення її трудових прав встановлено окремою ухвалою Апеляційного суду Херсонської області колегія суддів погодитись не може, оскільки окрема ухвала не належить до переліку судових рішень, якими встановлюються певні обставини, які не підлягають доказуванню в силу ч.3 ст.61 ЦПК.

Разом з тим, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Епіцентр К» про формулювання причин та визначення дати звільнення, зобовязання здійснити запис про звільнення в трудову книжку та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу викладено висновок про те, що вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача звільнити її з займаної посади саме з 15 січня 2015 року є безпідставними. (а.с. 174).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді два підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 08 лютого 2016 року

Ухвала набрала законної сили 02 лютого 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4