Номер провадження: 22-ц/785/136/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 08 серпня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-501/203/2008.

В забезпечення зобовязань за цим договором між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки.

07.06.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вважає дії приватного нотаріуса незаконними, оскільки нотаріус на думку позивача порушив ст..ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат» використавши спірні обрахунки стягувача відносно суми заборгованості.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2013 року заяву представника позивача задоволено, зупинено провадження по справі до розгляду справи № 522/27379/13-ц Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» в особі відділення «Приморське» про визнання недійсним кредитного договору та додаткового договору до нього.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2015 року по справі відновлено провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-501/203/2008.

В забезпечення зобовязань за цим договором між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки.

07.06.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Досліджуючи обставини безспірності суд обґрунтовано послався на п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№ 20/5 яким визначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172., тобто виконавчий напис вчинений за наявності всіх передбачених законодавством документів, що підтверджує безспірність самого факту заборгованості боржника перед кредитором на момент вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги позивачкою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування належними та допустимими доказами не доведені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання автора апеляційної скарги на допущені судом порушення закону при оцінці доказів законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, неврахування обмежень стягнення на іпотечне майно, здійснення нотаріусом діяльності за межами нотаріального округу, неповне зясування судової практики та недостатність доказів для задоволення позову, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Районним судом повно і всебічно досліджені обставини справі, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_5