АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рубан С.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» -Боднар Олександра Олександровича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року,

встановила:

20.01.2015 р. Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1242,99 доларів США та 45 268,76 грн., що включає: 1 116,99 доларів США - основної суми заборгованості; 126 доларів США - заборгованості по нарахованих відсотках; 45 268,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Також просило відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 22 червня 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09-326/07-А, до якого 11 вересня 2009 р. було укладено додаткову угоду №2. За умовами вказаного договору відповідачу було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 17 233 доларів США, терміном погашення до 20.06.2014 р. та з оплатою за процентними ставками, встановленими п..4.1 кредитного договору.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання належним чином, систематично порушує виконання умов кредитного договору, про що неодноразово попереджався кредитором, просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в розмірі 1116,99 доларів США, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках та пені відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Боднар О.О. просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення нарахованих відсотків та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення 126 доларів США - заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами та 45 268,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. В решті рішення суду просить залишити без змін. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Свої доводи мотивує тим, що процентну ставку за кредитним договором було піднято відповідно до п.4.8 кредитного договору, який є чинним та обов'язковим для виконання, за порушення позичальником своїх зобов'язань, передбачених п.5.2 цього договору. Порушення зобов'язань полягає у тому, що позичальник не уклав договір страхування у визначений кредитним договором строк та не надав його копію банку не пізніше, ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування. При цьому судом першої інстанції не було враховано, що після 2011 року взагалі відсутні докази укладання договору страхування, що передбачено умовами договору. Судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за неповернення основної заборгованості не містить жодного обґрунтування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 червня 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09-326/07-А, до якого 11 вересня 2009 р. було укладено Додаткову угоду №2.

За умовами вказаного договору відповідачу було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 17 233 доларів США, терміном погашення до 20.06.2014 р. та з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1 кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1116,99 доларів США, що виникла станом на 24.10.2014 року, суд першої інстанції виходив з доведеності вказаних позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 24.10.2013 р. по 24.10.2014 р., суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно з 30.06.2011 р. підвищив процентну ставку до 15%.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком, оскільки він ґрунтується на неповно з'ясованих судом обставинах, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 4.8 кредитного договору сторони підписанням цього договору домовилися, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.2 цього договору (позичальник не уклав із страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмету застави на не погоджених з банком умовах), за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 15% річних, подальше нарахування проводиться за вказаною новою процентною ставкою та, відповідно, розмір щомісячного ануїтетного платежу за цим договором становить 333 дол. США починаючи з наступного дня після дня, який визначений у п.5.2 цього договору як останній день строку, у який позичальник був зобов'язаний укласти договір страхування на наступний рік кредитування, але не здійснив такого переукладання або уклав договір страхування предмету застави на не погоджених з банком умовах. При цьому позичальник підписанням цього договору підвереджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

У випадку, якщо після дати початку дії нової процентної ставки, вказаної у цьому пункті договору, позичальник здійснить укладення з страховиком договору страхування предмету застави на наступний рік кредитування на користь банку та на погоджених з банком умовах, надасть банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування, позичальник має право письмово клопотати перед банком про подальше (після надання згоди банка на таке нарахування) нарахування процентів за процентною ставкою у відповідному ( в залежності від поточного періоду кредитування) розмірі, визначеному п.4.1 цього договору, та сплату щомісячного ануїтетного платежу у відповідному (в залежності від поточного періоду кредитування) розмірі, встановленому п.3.3 цього договору. У противному випадку зазначена у цьому пункті договору нова процентна ставка є чинною до кінця строку дії цього договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюються з моменту досягнення домовленостей про таку зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору позичальник зобов'язується застрахувати на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, на умовах погоджених з банком. В разі, коли на виконання зазначених зобов'язань позичальник у період дії цього договору укладає з страховиком договори страхування предмету застави із строком дії таких договорів страхування на один рік, позичальник зобов'язаний протягом дії цього договору щорічно укладати на кожний наступний рік кредитування договори страхування предмету застави на користь банку, на погоджених з банком умовах. При цьому позичальник зобов'язаний здійснювати зазначене перекладення договору страхування та надавати банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування не пізніше, ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2008 р. відповідач звернувся до позивача з заявою про надання права самостійно визначати страхову компанію для страхування предмета застави, а 05.06.2008 року ним було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу.

При цьому суд першої інстанції не з'ясував, чи дотримався відповідач умов договору в частині строку укладання договору страхування на наступний рік (не пізніше ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору), а також чи укладались договори страхування після 2011 року.

Доказів на спростування доводів апеляційної скарги у вказаній частині позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, ту обставину, що сторони досягли згоди про зміну умов договору щодо зміни процентної ставки у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.2 цього договору, для застосування нової процентної ставки не вимагалось укладення додаткового договору, позивач правомірно з 30.06.2011 р. підвищив процентну ставку до 15%.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість відповідача по сплаті процентів становить 126 доларів США.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні позову про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача процентів в сумі 126 доларів США.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість по тілу кредиту станом на 24.10.2014 р. становить 1116,99 доларів США, що за курсом НБУ 12,9504 грн./1 дол. США становить 14 465,47 грн. Заборгованість по процентам становить 126 доларів США, що за вказаним курсом НБУ становить 1631,75 грн.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитних зобов'язань, доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов'язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 8 048,61 грн., що становить 50% від загального розміру невиконаного зобов'язання, в тому числі: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 7232,73 грн. ; пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 815,87 грн.

У зв'язку з цим, рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 8048,61 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 675,02 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по процентам в сумі 126 (сто двадцять шість) доларів США та пеню в сумі 8 048,61 грн. ( вісім тисяч сорок вісім грн. шістдесят одна коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 675,01 грн. ( шістсот сімдесят п'ять грн. одна коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22 -ц/796/1290/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.