Справа № 561/1140/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді - Світличного Р.В.,

з участю секретаря - Савич Ж.В.,

представника позивача - Дубінецької Л.М.,

прокурора - Мичка В.С.,

відповідачів - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Зарічне цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Зарічненської райдержадміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2015 року орган опіки та піклування Зарічненської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо їхніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. Не забезпечують відповідачі також належного лікування дитині-інваліду, а отримані на цю дитину кошти, витрачають на придбання спиртного. Дана сім'я перебуває на обліку служби у справах дітей Зарічненської райдержадміністрації, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Відповідачі неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей. У разі задоволення позову просить також стягнути аліменти на користь дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 200,00 грн. щомісячно на кожні дитину.

В судовому засіданні представник позивача Дубінецька Л.М. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідачі неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей. В сім'ї проживає дитина-інвалід, яка потребує проходження лікування і реабілітації. Отримані відповідачами кошти, як соціальну допомогу на дитину-інваліда та допомогу малозабезпеченим сім'ям, відповідачі спрямовують на придбання спиртного. В житловому будинку проживають сторонні люди, сину ОСОБА_5 немає місця для сну та вивчення уроків. На ліжках відсутня постільна білизна. Просила задовольнити позов.

Прокурор Мичка В.С. в судовому засіданні пред'явлений позов не підтримав, вважає його передчасним, та необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, просила не позбавляти її батьківських прав та зазначила, що не ухиляється від своїх батьківських обов'язків, бажає виховувати та утримувати своїх дітей. Дочку ОСОБА_4, яка є дитиною-інвалідом, упродовж 2012 - 2014 років возила на лікування в Кузнецовський міський центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів. Цього обов'язку не виконала у 2015 році у зв'язку з відсутністю державного фінансування на цю мету. В задоволенні позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пред'явлений позов не визнав, суду пояснив, що порушення у вихованні дітей мали місце, однак на даний час їхнє з дружиною ставлення до виховання дітей змінилося. На даний час спиртне не вживають, сторонні особи в будинку на проживають. Запевнив, що більше жодних порушень з приводу неналежного виховання дітей не допустить. В позові просив відмовити.

Малолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні, в присутності психолога, вказував, що харчуванням та одягом він забезпечений, умови проживання його влаштовують, батьки перевіряють його уроки, цікавляться його оцінками отриманими в школі. Батьки добре відносяться до нього і його сестри. Вони обіцяли йому більше не вживати спиртного. Ніяких сторонніх осіб останнім часом в будинку немає. Він любить свою сім'ю і хоче бути вдома.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку малолітнього ОСОБА_5, покази свідків, всебічно і повно дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідачі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 14 липня 2000 року (а.с.6), та малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 09 грудня 2002 року (а.с.5).

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що є сестрою відповідача ОСОБА_3 та вчителем німецької мови Неньковицької ЗОШ І-ІІІ ступенів. У зв'язку з тим, подружжя ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків звернулася із заявою в службу у справах дітей, яка і стала приводом порушення справи в суді. Вказувала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зловживають спиртними напоями, не можуть самостійно розпоряджатися отриманими на дітей коштами, оскільки витрачають їх на придбання спиртного. Зазначала, що малолітній ОСОБА_5 в школі навчається добре, а позбавлення батьківських прав для дітей буде психологічною травмою.

З акту обстеження умов проживання від 29 жовтня 2015 року, видно, що для виховання та розвитку дітей не створено належні умови. Дитині немає де вчити уроки. У дітей окремих ліжок немає, дорослі і діти сплять з батьками (а.с.10).

Згідно характеристик, виданих Неньковицькою сільською радою відповідачі за місцем проживання характеризуються як такі, що на даний час не працюють, мають підсобне господарство та земельну ділянку, не проводять належний догляд за дітьми, зокрема дочкою ОСОБА_4, яка потребує постійного догляду та індивідуального навчання в школі-інтернаті, стоять на обліку в сільській раді, як неблагополучна сім'я (а.с.16-17).

Допитаний в якості свідка голова Неньковицької сільської ради суду показав, що сім'я ОСОБА_3 перебуває на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Неодноразово комісійно виходили і попереджали відповідачів змінити ставлення до дітей. До рекомендацій соціальних працівників вони прислухаються. 01 лютого 2016 року комісією було встановлено позитивні зміни, зокрема за місцем проживання в будинку було прибрано, є належний набір продуктів харчування, батьки тверезі. При розмові з дітьми останні просять залишити їх в сім'ї, та не позбавляти батьків батьківських прав. Вважає, що відповідачі змінили своє ставлення до виховання дітей, просив не позбавляти їх батьківських прав та надати можливість виправитися.

На переконання суду позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька /матері/ так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України»: «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 рішення). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (п. 48 рішення). У п. 49 цього рішення Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин».

З дослідженого в ході судового розгляду акту обстеження умов проживання від 01 лютого 2016 року, тобто складеного в період розгляду справи в суді, вбачається що відповідачі створили кращі умови для проживання дітей, зокрема з продуктів харчування є картопля, макарони, рис, олія, гречка, забезпечені дровима, на момент обстеження батьки були тверезими, одягом діти забезпечені відповідно до сезону, у дітей з'явився стіл для вивчення уроків (а.с.62).

Про позитивні зміни також вказував Неньковицький сільський голова, допитаний в судовому засіданні в якості свідка.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом. Відповідач ОСОБА_2 протягом 2012 - 2014 років віддавала дитину-інваліда для проведення реабілітаційних послуг до Кузнецовського міського центру соціальної реабілітації інвалідів (а.с.43-51). У 2015 року таку реабілітацію не було проведено у зв'язку з відсутністю державного фінансування, що визнається представником позивача Дубінецькою Л.М., та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебувають (а.с.24).

З інформації про учня Неньковицької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 від 27 грудня 2015 року №184 вбачається, що ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, одягом, взуттям, має мобільний телефон, освоює знання на середньому рівні. Батьки частково беруть участь у вихованні та навчанні дитини (а.а.9).

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

За змістом пунктів 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації у висновку від 17 грудня 2015 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 (а.с.27-28).

Поряд з цим, приймаючи рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач не врахував думку дітей, зокрема неповнолітнього ОСОБА_5, не переніс розгляд засідання на іншу дату, для можливості участі в ньому відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для можливості спростування ними свого неналежного ставлення до виховання дітей, а відтак суд вважає, що цей висновок є недостатньо обґрунтованим, та суперечить інтересам дітей.

За змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також з встановлених в судовому засіданні обставин, а саме доведеності винної поведінки відповідачів, яка не носить агресивного характеру та не спричинила тяжких наслідків, враховуючи особу відповідачів, які виправилась і на даний час створили належні умови для проживання, розвитку та виховання своїх дітей, беручи до уваги пояснення сторін, прокурора, думку малолітнього ОСОБА_5 суд вважає, що на момент розгляду даної справи питання про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5 є передчасним, а відтак слід відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідачів про необхідність виконувати свій обов'язок з виховання та утримання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачами батьківських обов'язків.

Вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, а тому задоволенню також не підлягають.

На підставі ст.ст. 19, 164, 171 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 80, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову органу опіки та піклування Зарічненської райдержадміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2, ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а саме належним чином виконувати свій обов'язок з виховання та утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на орган опіки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Суддя: Р.В. Світличний