Справа № 450/1985/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/818/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цап П.М.

з участю: заявниці ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, який також представляє інтереси ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_4, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, про оголошення фізичної особи померлою.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував всі обставини справи, не дав належної оцінки наявним доказам. Вказує на те, що оскільки за останнім відомим постійним місцем проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні будь-які відомості щодо неї більше трьох років, а тому відповідно до ч.1 ст.46 ЦК України є усі підстави для ухвалення судового рішення про оголошення її померлою.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким «заявлені вимоги задовольнити повністю».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_9, що підтверджено її свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб.

18.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_9 померлою.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що заявницею не надано достатніх доказів, які б давали підстави для визнання ОСОБА_9 померлою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 46 ЦК України визначено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Відповідно до ч.4 ст.46 ЦК України порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

За ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За правилами статті 248 ЦПК України до початку розгляду справи суд встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи справи , судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків ( стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватись як засіб доказування.

Оскільки ОСОБА_10 судом в якості свідка не допитувалась(померла), а тому твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги її пояснень про те, що вона у період серпня вересня 1994 року зверталась до районного відділу ГУ МВС України із заявою про розшук ОСОБА_9, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, згідно повідомлення Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 12.08.2015 року №9057 ОСОБА_9 згідно наявних даних як безвісти зникла не числиться. Відомості про кримінальне правопорушення за фактом безвісти зникнення ОСОБА_9, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.

Відтак, не може бути належним доказом для визнання померлою ОСОБА_9 і довідка Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 29.07.2015 року № 872, в якій вказано, що ОСОБА_9 пропала безвісти та з 1992 року знаходиться в розшуку.

Крім того, дана довідка суперечить також обставинам, які наводить ОСОБА_2, у тій частині, що її мати ОСОБА_9 зникла 28 серпня 1994 року.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд не надав належної оцінки доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: