Номер провадження: 22-ц/785/782/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Гайворонського С.П., Кононенко Н.А.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про витребування майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2015 року,

встановила:

У липні 2012 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05 серпня 2005 року нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. в будинку № 5 по вул. Пушкінській в м. Одесі. належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10 березня 2005 № 123. Вказане свідоцтво право власності не скасоване та є чинним.

Зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2007 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. в будинку № 5 по вул. Пушкінській в м. Одесі.

26 лютого 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення, який зареєстровано нотаріально, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі № 345.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року, який також зареєстровано нотаріально, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі № 520, ОСОБА_3 продав спірне приміщення ОСОБА_4

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2008 року заочне рішення районного суду від 07 грудня 2007 року скасовано та 19 листопада 2008 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

Уточнивши свої позовні вимоги, прокурор на підставі ст. 388 ЦК України, просив суд витребувати у ОСОБА_4 нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 224,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, встановити порядок виконання рішення суду.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2015 року позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради було задоволено.

Витребувано у ОСОБА_4 нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 224,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Встановлено порядок виконання рішення суду. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову прокурору у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05 серпня 2005 року нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5 належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 № 123.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2007 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. в будинку № 5 по вул. Пушкінській в м. Одесі.

26 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення, який зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі № 345.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року ОСОБА_3 продав спірне приміщення ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі № 520.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2008 року заочне рішення районного суду від 07 грудня 2007 року скасовано та 19 листопада 2008 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

У п. 1 договору купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року зазначено, що обєкт нерухомості який продається, належить ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2007 року у справі № 2-9556/2007.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення підвалу загальною площею 224,4 кв.м., розташованого в будинку № 5 по вул. Пушкінській у м. Одесі припинено ухвалою суду від 04 березня 2008 року, оскільки ОСОБА_2 не була законним власником спірного приміщення підвалу, та не мала права його відчужувати ОСОБА_8, а останній продавати ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно ст. 228 ЦК України, угода, яка порушує публічний порядок, є нікчемною, також, згідно цієї статті, угода є такою, що порушує публічний порядок, якщо вона спрямована на порушення конституційних прав та свобод людини та громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, відповідачі заволоділи об'єктом комунальної власності - нежилим приміщенням підвалу, загальною площею 224,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5 без законних підстав. Отже, зазначені договори купівлі-продажу спірного об'єкту від 26.02.2008 року та від 20.03.2008 року є нікчемними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 5, 10 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) може бути заявлена у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Такою особою є територіальна громада міста в особі Одеської міської ради, інтереси якої представляє прокуратура Приморського району м. Одеси.

У звязку з тим, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину, тобто ОСОБА_4

Крім того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2015 року було відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову до Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності від 05 серпня 2005 року на нежилі підвальні приміщення загальною площею 224,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, виданого на імя територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_9

ОСОБА_10