УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, третя особа - відділ Держземагенства у Кременчуцькому районі, про визнання незаконним, скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення двадцятої сесії шостого скликання Кам'янопотоківської сільської ради від 08 квітня 2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в АДРЕСА_1 у оренду ОСОБА_4.»;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,2014 га, кадастровий номер :01:002:0213 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для обслуговування та експлуатації приміщення зерносховища та критого току) від 16 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та Кам'янопотоківською сільською радою, без застосування наслідків його недійсності.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 липня 2010 року за ним було визнано право власності на приміщення зерносховищ та критого току, розташованих в АДРЕСА_1 та на які за ним в подальшому було зареєстровано право власності.

ОСОБА_4 вказував, що рішенням двадцятої сесії шостого скликання Кам'янопотоківської сільської ради від 08 квітня 2011 року йому було надано в довгострокову оренду терміном на 10 років земельну ділянку, площею 0,2014 га, для обслуговування вищевказаних приміщень зерносховищ та критого току, встановивши орендну плату згідно нормативної грошової оцінки, про що 16 січня 2012 року укладено відповідний договір оренди земельної ділянки.

Позивач зазначав, що у зв'язку з тим, що надана йому в оренду земельна ділянка є колективною власністю, а тому відповідач не мав права надавати її в оренду, він у червні 2014 року звернувся до виконкому Кам'янопотоківської сільської ради із заявою про розірвання вищевказаного договору оренди земельної ділянки, однак рішенням тридцять восьмої сесії шостого скликання сільської ради № 10 від 20 червня 2014 року йому було відмовлено.

Посилаючись на те, що не будучи ні власником, ні орендарем земельної ділянки, сільська рада не мала права передавати її в оренду, позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та лист відділу Держземагенства у Кременчуцькому районі, в якому третя особа при вирішенні справи покладається на розсуд суду, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, дійшли обґрунтованого висновку про те, що Кам'янопотоківська сільська рада Кременчуцького району мала право надавати в оренду землі загального користування площею 395,1 га, передані їй 07 березня 2000 року при затвердженні схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Щорса, до числа яких також відноситься спірна земельна ділянка площею 0,2014 га, яка надана у оренду позивачу; при цьому судами правильно зазначено, що експертний висновок будівельно-технічного дослідження від 11 лютого 2015 року № 1-15 проведений без врахування схеми поділу земель КСП ім. Щорса, розробленої ВАТ «Укрводпроект» у 2000 році, та не враховує передачу земель колективної власності площею 395,1 га до земель загального користування.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А.Нагорняк