Справа № 346/4588/15-ц
Провадження № 2/346/88/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області у складі

головуючого-судді Димашка В.П.

за участі секретаря Гайової Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків за користування коштами, 3 % річних, та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом, позовні вимоги якого змінила та просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в її користь 10402 доларів США, 85 центів банківського вкладу по договору-заяві № 300131/99951/370-14, 1250 доларів США банківського вкладу по договору-заяві № 300131/120664/370-14, 117 доларів США процентів за користування вкладом станом на 23.09.2015 року, 3-х % річних за період з 27.08.2015 року по 02.10.2015 року в сумі 1228 грн. 80 коп., 10000 грн. завданої моральної шкоди, 807 грн. оплати юридичних послуг відмовити.

Вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, 21 серпня 2014 року уклала з публічним акціонерним товариством «Банк « Фінанси і кредит» у відділенні за № 75 цього банку в м. Коломия в особі начальника цього відділення ОСОБА_2 договір-заяву № 300131/99951/370-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті.

На виконання п. 1 вищевказаного договору вона внесла, а банк прийняв від неї кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2635.0.186183.002 у сумі 19190 доларів США 20 центів на строк з 21 серпня 2014 року по 26 серпня 2015 року.

Після закінчення строку дії договору 26.08.2015 року вона подала на ім»я начальника відділення вказаного банку № 75 письмову заяву про повернення їй моїх коштів.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 11.11.2015 року виплатив їй 200000 грн. по укладеному договору-заяві № 300131/99951/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік».

Станом на 11.11.2015 року згідно встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до долара США - 1 долар США становив 22 грн. 76 коп., а отже 200 000 грн. становило 8787 доларів США 35 центів, а тому на дану суму вона зменшує позовні вимоги в частині повернення їй коштів по вищевказаному строковому вкладу. На даний час відповідач не повернув їй по вищевказаному вкладу 10 402 доларів США 85 центів.

Крім того, 17.10.2015 року сплив строк повернення їй банком коштів в сумі 1250 доларів США по договору-заяві № 300131/120664/370-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті. Вказані кошти банк їй також не повернув, а тому на підставі ст. 31 ЦПК України вона вправі подати вимогу про стягнення цих коштів з відповідача.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з вказаних обставин за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

ЇЇ позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 6 укладеного між нею та відповідачем вказаного договору-заяви після закінчення строку, зазначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною третьою статті 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Таким чином, на відносини, повязані з виконанням умов укладеного між мною відповідачем ОСОБА_3, поширюються положення норм глав 71, 72 Цивільного кодексу України (статті 1046 1076), а також положення ОСОБА_3, якими регулюються відносини з приводу вищевказаного банківського вкладу.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не вправі відмовити у видачі вкладу. Закон (ст. 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день подання позовної заяви відсутній.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Керуючись положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи».

Відмовляючи повернути їй кошти, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Оскільки відповідач не повернув їй у визначений ОСОБА_3 строк суму вкладу, то Відповідач порушив умови ОСОБА_3.

Частина 1 статті 611 ЦК України вказує, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України вона вправі вимагати від відповідача сплати з простроченої суми трьох відсотків річних, що становить 1, 57 доларів за кожний день прострочки, що в еквіваленті до встановленого станом 01.10.2014 року Нацбанком України офіційного курсу валют, становить 33 грн. 21 коп. 1162 грн. 37 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

По причині невиконання відповідачем своїх зобовязань їй завдані моральні страждання. Коли їй було повідомлено про відмову у видачі коштів, вона отримала нервовий стрес. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконати умови договору, завдали їй душевних страждань і переживань, оскільки, укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи грошові кошти, які є її і її батька багаторічними заощадженнями,вона розраховувала на порядність і чесність Банку, дотримання банком всіх умов і положень договору. Відмова в поверненні вкладу порушила її плани в частині розпорядження власними грошовими коштами. З метою отримання належної кваліфікованої юридичної допомоги та складання позовної заяви до суду вона змушена була витрачати свій час для звернення до адвоката, від чого також мала додаткові хвилювання. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить справу розглянути її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав заперечення проти позову, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки чинним законодавством визначено, що при запровадженні у банку тимчасової адміністрації не здійснюється відшкодування вкладником сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.

Беручи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 21 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк « Фінанси і кредит» у відділенні за № 75 в особі начальника відділення ОСОБА_2 було укладено договір-заяву № 300131/99951/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті.

Відповідно до умов вищевказаного договору ОСОБА_1 внесла, а банк прийняв від неї кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2635.0.186183.002 у сумі 19190 доларів США 20 центів на строк з 21 серпня 2014 року по 26 серпня 2015 року.

Також, 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк « Фінанси і кредит» у відділенні за № 75 в особі заступника начальника відділення ОСОБА_4 було укладено договір-заяву № 300131/120664/370-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті.

Відповідно до умов вищевказаного договору ОСОБА_1 внесла, а банк прийняв від неї кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2635.9.186183.003 у сумі 1250 доларів США на строк з 17 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2015 року Правлінням НБУ було винесено постанову «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних», якою відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 до 17 грудня 2015 року включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі с № 3-217гс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Крім того, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що обмеження встановлене п. 1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов»язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно зі ст. 26 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення. незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до ст. 28 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, зважаючи на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в користь ОСОБА_1, 10402 доларів США, 85 центів банківського вкладу по договору-заяві № 300131/99951/370-14, 1250 доларів США банківського вкладу по договору-заяві № 300131/120664/370-14, 117 доларів США процентів за користування вкладом станом на 23.09.2015 року, 3-х % річних за період з 27.08.2015 року по 02.10.2015 року в сумі 1228 грн. 80 коп., 10000 грн. завданої моральної шкоди, 807 грн. оплати юридичних послуг слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. ст. 26, 28, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та керуючись ст.ст. 197 ч.2, 213, 215, 223, 294 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в користь ОСОБА_1, 10402 доларів США, 85 центів банківського вкладу по договору-заяві № 300131/99951/370-14, 1250 доларів США банківського вкладу по договору-заяві № 300131/120664/370-14, 117 доларів США процентів за користування вкладом станом на 23.09.2015 року, 3-х % річних за період з 27.08.2015 року по 02.10.2015 року в сумі 1228 грн. 80 коп., 10000 грн. завданої моральної шкоди, 807 грн. оплати юридичних послуг відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Димашок В. П.