№ 207/1037/15-ц
№ 2/207/160/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

за участю секретаря Плохої А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за авансовий платіж та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_2 "про стягнення грошей за договором позики", яку уточнила протягом судового розгляду, однак у резолютивній частині як первісної, так і уточненої позовної заяви просила суд винести рішення про стягнення з відповідачки боргу за авансовий платіж в сумі 130000 грн. , пославшись на ч.2 ст. 570 ЦК України, та моральної шкоди в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивачка зазначила, що 16.07.2011 року домовилась з відповідачкою про купівлю у останньої будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка, надала відповідачці 2 тис. доларів США, а відповідачка написала розписку про їх отримання в присутності свідків; кошти були необхідні їй для підготовки документів до нотаріального посвідчення. 11.08.2011 року відповідачка попросила дати їй ще гроші для тієї ж мети, тому позивачка передала їй ще 3 тис. доларів США, а ОСОБА_2 написала ще одну розписку, віддала їй ключі від будинку та дозволила вселятися і користуватись ним, обіцяла зареєструвати у будинку. Позивачка переїхала до будинку, сплачувала платежі за надані послуги та обробляла земельну ділянку. Через півтора роки до будинку прийшли інші люди та показали позивачці розписку відповідачки про отримання від неї грошей, тому позивачка залишила будинок. На даний час відповідачка на її вимогу коштів їй не повернула і договір купівлі-продажу будинку не уклала, вважає кошти передані відповідачці авансовим платежом, крмі того через дії відповідачки позивачка зазнала моральних переживань і відповідно моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачки на її користь. Просить стягнути з відповідачки на її користь борг за авансовий платіж в сумі 130000 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 обіцяла її зареєструвати у будинку, але у 2013 році відмовилась це зробити; домовлялись із відповідачкою, що вона придбає будинок у власність у 2011 році, але про дату укладення договору домовленості не було; продала будинок у Дніпропетровську і збиралась розрахуватись з ОСОБА_2; відповідачка ніколи не відмовлялась від своєї обіцянки продати хату; у вересні 2013 року побачила розписку ОСОБА_3 і дізналась, що він заплатив ОСОБА_2 близько 7 тис. доларів США, з цього зробила висновок, що будинок купує вже ОСОБА_3. Також пояснила, що коли оглядала будинок, у ньому були вода та газопостачання, але котел був опломбований; стеля була пошкоджена і дах став протікати, коли вона вже стала жити у хаті, тому була змушена робити ремонт; правовстановлюючі документи на будинок дивилась без окулярів і неуважно, не перевіряла, хто є справжнім власником будинку, вірила відповідачці на слово; відповідачка ж пояснювала, що її чоловік у будинку не мешкає і стосунку до нього не має; у будинку знаходились книжки з квитанціями на оплату за послуги і телефон, тому сплачувала за ними; також у будинку були газова плита і шафа; ключі від будинку їй дали сусіди, хто саме - не пам`ятає, а ОСОБА_2 виїхала з будинку, не повідомивши їй; наполягає, що проживати разом з ОСОБА_3 у будинку не могла, тому коли побачила його розписку зрозуміла, що ОСОБА_2 продає будинок йому; побачила цю розписку у вересні 2013 року - розписку показала її донька, котра спільно проживала з ОСОБА_3. Вважає, що ОСОБА_2 отримала від неї 5 тис. доларів США у борг. Про свій виїзд із будинку відповідачку не повідомляла, книжки на оплату за послуги і ключі від будинку залишила ОСОБА_3, він вже у вересні 2013 року заїхав до будинку. Заявлений позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав, наведених позивачкою. Пояснив, що оскільки позивачка дізналась про укладення договору між відповідачкою та іншою особою (ОСОБА_3) про купівлю-продаж будинку лише у вересні 2013 року, не можна вважати строк позовної давності для її вимог пропущеним. Передані позивачкою відповідачці кошти не можно вважати завдатком, так як основний договір купівлі-продажу укладений не був, а завдаток повертається лише якщо існує основний договір, у іншому випадку передані кошти це - аванс. На даний час відповідачкою не отримано кадастровий номер на земельну ділянку, що свідчить пров ідсутність дій до продажу будинку та безпідставне отримання грошей.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлений позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, подала письмові заперечення проти позову, підтримані у суді. В обгрунтування заперечень пояснила, що будинок належав їй та її колишньому чоловіку, за домовленістю із ним повинна була продати будинок, так як виїжджала з міста для догляду за хворою матір`ю у Миколаївську область; за придбанням будинку до неї звернулась родина позивачки - сама ОСОБА_1, її донька ОСОБА_5 та цивільний чоловік доньки ОСОБА_6; домовлялись придбати будинок за 25 тис. доларів США; не заперечує, що писала розписки позивачці і та передала їй кошти - спочатку 2 тис. а потім 3 тис. доларів США; ключі від будинку віддала зятю позивачки - ОСОБА_6 і вони усі разом вселилися до її будинку, пообіцяли сплатити суму залишку за будинок найближчим часом, однак постійно зволікали, вона приїздила щороку 11 вересня до будинку з проханням віддати залишок коштів, однак у вересні 2013 року дізналася, що ОСОБА_1 виїхала з будинку, а її донька з дітьми та ОСОБА_3 залишилися там проживати, вони повідомили, що саме вони будуть покупцями і частинами віддадуть решту грошей - 20 тис. доларів США, про що ОСОБА_3 і написав розписку. Однак у 2015 році він з родиною залишив будинок, при цьому вивезли і належні відповідачці речі (кахель, лінолеум, металеві вироби тощо), завдавши збитків, з приводу чого вона зверталась до міліції, крім того, утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг. На дїї думку діями позивачки їй було завдано шкоди, в тому числі моральної, так як вона не змогла придбати собі інше житло, її будинок з вини позивачки у непридатному для проживання стані. Вважає, що позивачка безпідставно вимагає коштів, крім того, пропустила строк позовної давності звернення до суду, який просить застосувати до вимог за позовом.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подані додаткові заперечення проти позову, просив у позові відмовити з наступних підстав. У розписках про передачу коштів від 16.07.2011 року та від 11.08.2011 року зазначено про отримання саме завдатку за будинок, ОСОБА_7 зверталась щомісяця до позивачки щоб та розрахувалась за будинок, але та посилалась на відсутність коштів через те, що не може продати свій будинок у Дніпропетровську, тому для більшої гарантії і подальшої реалізації домовленості щодо укладення догову купівлі-продажу зять позивчки ОСОБА_3 написав розписку 11.09.2013 року про зобов'язання сплатити кошти у розмірі залишку суми за будинок - 20 тис. доларів США. Саме відмова ОСОБА_1 від укладення договору купівлі-продажу, несплата за ним усієї суми коштів, стали причиною для неукладення договору, тому підстав для повернення завдатку або авансу немає. Позивачкою подано заяву з назвою "про стягнення боргу за договором позики", однак доказів укладення такого договору немає. Підтримав письмово заявлене клопотання про застосування строку позовної давності. Вважає, що строк позовної давності за вимогами згідно розписок про передачу коштів від 16.07.2011 року та від 11.08.2011 року сплинув відповідно 16.07.2014 та 11.08.2014 року, факт завдання моральної шкоди не доведено позивачкою, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що відповідачка у справі - його колишня дружина, за усною домовленістю із ним вона мала продати їх спільний будинок, однак будь-які подробиці цієї угоди йому невідомі, дані питання його не цікавили і дружина займалась продажем самостійно, оскільки він багато років не проживав у будинку, хоча будинок і оформлений на його ім`я; нотаріально згоди на продаж будинку дружині не давав.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що є головою вулично-квартального комітету у с. Карнаухівка; влітку 2011 року до неї звернулась ОСОБА_2 і просила бути свідком передачі коштів, повідомила, що продає будинок, вона погодилась і була свідком при тому, як ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 2 тис. доларів США у якості завдатку за будинок, підписала цю розписку, при цьому були присутні сама ОСОБА_1, її син та його товариш, а також ОСОБА_2; через декілька років знову до неї звернулись, так як покупець не могла одразу віддати усі кошти за будинок, тому просили засвідчити вже іншу розписку - ОСОБА_2 і ОСОБА_6, він пояснив, що ОСОБА_1 зайнята і не може бути присутньою, ОСОБА_8 написав розписку з графіком повернення грошей, ОСОБА_2 підписала, свідок теж поставила свій підпис та печатку, вони їй пояснили, що звертатись до нотаріуса немає грошей. Також наскільки свідкові відомо, сама ОСОБА_1 у будинку, який продавала ОСОБА_2, не проживала, там жив ОСОБА_8 з донькою та внуками позивачки; у самому будинку свідок не була і у якому він стані не знає.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що відповідачка її колишня сусідка, а позивачку знає на ім`я ОСОБА_1 як особу, котра купила будинок у ОСОБА_2; позивачка з родиною чотири роки прожили у будинку ОСОБА_2, а коли купляли будинок ключі ОСОБА_2 віддала зятю позивачки, саму позивачку і її доньку побачили пізніше; коли ОСОБА_2 продала будинок, вона святкувала цю подію із сусідами і при всіх ключі віддала зятю позивачки; після цього ОСОБА_2 чотири рази приїжджала до цього будинку; 01.03.2015 року родина позивачки вибралася з будинку, наступними днями ще продовжували возити речі; у березні 2015 року приїхала ОСОБА_2 і попросила ліхтарик, так як у будинку не було світла, коли повернулась з будинку, сказала, що кімнати пусті і жити там неможливо; на даний час коли приїжджає, то свідок дозволяє їй зупинитись у себе.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 була її сусідкою багато років, потім у 2011 році влітку продала будинок доньці та зятю позивачки, вони дали завдаток 5 тис. доларів США; ОСОБА_2 відсвяткувала цю подію із сусідами; у будинку стали проживати позивачка, її донька, зять та двоє їхніх дітей; вони разом обробляли земельну ділянку, тому було видно хто там живе; крім завдатку, вони повинні були віддати решту грошей ОСОБА_2 за будинок, але так і не віддали, хоча вона приїзджала декілька разів; коли наприкінці лютого 2015 року вони стали вивозити речі з будинку, сусіди зателефонували ОСОБА_2 і та приїхала, але будинок вже був порожній; на даний час там відсутні світло та газ, немає опалення.

Суд, вислухавши позивачку, відповідачку, представників сторін, свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 57, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити зміст позовних вимог, отже зі змісту позовних вимог ОСОБА_1, з правового обгрунтування позову ч. 2 ст. 570 ЦК України, із мотивувальної та резолютивної частини позову вбачається, що позивачка просить стягнути не борг за договором позики, як вказано на початку позовної заяви. а саме авансовий платіж.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі у відповідності з вимогами ст. 527 ЦК України. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено у судовому засіданні, 16.07.2011 року та 11.08.2011 року згідно розписок, наданих відповідачкою ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1, відповідачка взяла у позивачки грошові кошти у завдаток за продаж будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка у розмірі 2 тис. та 3 тис. доларів США (л.с. 9, 10). Факт написання вказаних розписок та передавання коштів сторони не оспорювали, що не потребує доказування згідно ст. 61 ЦПК України.

Так як факт укладення договору купівлі-продажу будинку у суді не встановлено, згідно ч.2 ст. 570 ЦК України передані позивачкою відповідачці кошти слід вважати авансом.

З показів позивачки та змісту позову вбачається, що вона почала проживати у вказаному будинку з серпня 2011 року, а припинила проживати у ньому у вересні 2013 року, оскільки від власної доньки дізналась, що будинок у відповідачки купує ОСОБА_6, так як донька показала їй написану ним розписку з зобов'язанням виплатити відповідачці кошти за вказаний будинок (л.с.11).

При цьому допитані у суді свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 повідомили, що ОСОБА_6 проживав у придбаному будинку ще від часу передання коштів позивачкою за розписками від 16.07.2011 року та 11.08.2011 року, тобто з літа 2011 року, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з донькою позивачки ОСОБА_5, також разом з ними проживала і позивачка ОСОБА_1, що не спростовано нею у суді. Проти допиту ОСОБА_12 у якості свідка та притягнення його до участі у справі позивачка заперечувала, при цьому визнала, що ОСОБА_12 проживав з її донькою однією родиною без реєстрації шлюбу.

Також свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили у суді, що ключі від будинку в 2011 році відповідачка ОСОБА_2 віддала не позивачці, а ОСОБА_6, і з цього часу та до березня 2015 року позивачка та члени її родини мешкали у будинку відповідачки. Як повідомили зазначені свідки у суді і не оспорювала позивачка, вказаний будинок члени родини позивачки залишили у березні 2015 року. 12 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Суд вважає, що під час судового розгляду стороною позивача не доведено відповідними доказами підстав для початку обліку перебігу строку позовної давності заявлення даного позову саме від 11.09.2013 року.

Так факт написання розписки ОСОБА_6 від вказаної дати не може свідчити про укладення угоди купівлі-продажу будинку між ним та відповідачкою, оскільки зі змісту розписки не вбачається, що будь-які кошти взагалі передавались відповідачці, а йдеться лише про взяття ОСОБА_11 на себе обов`язку передати їх у майбутньому. При цьому під час судового розгляду не встановлено, що таку угоду було в подальшому укладено між ним та відповідачкою чи іншими особами.

Позивачка у вересні 2013 року жодним чином не повідомляла відповідачці про свою поінформованість щодо намірів інших осіб придбати будинок, не повідомила і про залишення нею будинку у вересні 2013 року, не передавала відповідачці чи іншим її довіреним особам ключі від будинку. Будь-яких доказів того, що позивачка не продовжувала мешкати у будинку відповідачки після вересня 2013 року, суду не надано.

Позивачкою не заявлялось протягом судового розгляду клопотань щодо визнання поважними причин пропущення нею позовної давності, не надано суду будь-яких пояснень причин, з яких вона, знаючи про намір іншої особи придбати будинок ще у вересні 2013 року, звернулась за судовим захистом лише в березні 2015 року, фактично лише після залишення будинку родиною її доньки.

В обгрунтування позову стороною позивача не покладено той факт, що власником будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка у м. Дніпродзержинську є свідок ОСОБА_8 , а не відповідачка ОСОБА_2, отже ця обставина не розглядалась сторонами як перешкода в укладенні угоди з відчуження цього будинку; зі слів позивачки вона неуважно дивилась правовстановлюючі документи на будинок, коли двічі передавала кошти у якості завдатку відповідачці; свідок ОСОБА_8 у суді повідомив, що відповідачка розпоряджалась будинком за його згодою.

Таким чином, оскільки позивачкою не доведено подання позову в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, суд вважає необхiдним у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 256 - 257, 260 - 261, 267, 526, 530, 570 571, 610-614, 623 - 625, 1046-1052 Цивільного кодексу України , ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 - 215, ст. 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за авансовий платіж та моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів після проголошення рішення суду.

Суддя Погребняк Т.Ю.