Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 46 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Товянської О.В.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1991 році ОСОБА_2 виїхав за кордон та створив там нову сімю. У 1995 році відповідач забрав свої речі та з тих пір без поважних причин у квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує. Просила визнати відповідача втритившим право на житло.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що відповідач виїхав за кордон на постійне місце роботи, у спірній квартирі не проживав тривалий час до працевлаштування.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Позивач стверджує, що з 1991 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, у 1995 році забрав та вивіз усі свої речі.

Відповідач вказані обставини заперечує та зазначає, що тимчасово виїхав за кордон та не прожиає в спірній квартирі, поскільки має там тимчасову роботу.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2, останній прийнятий на тимчасовий консультський облік в Бельгії з 20.07.2007 року, термін обліку неодноразово продовжувався, на даний час продовжено до 11.05.2020 року (а.с. 93-94).

З договору на працевлаштування вбачається, що відповідач тимчасово працевлаштований в Бельгії з 27 вересня 2010 року до 26 червня 2020 року (а.с. 126-127).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в період з 27 вересня 2010 року до часу розгляду справи на відповідача розповсюджуються гарантії визначені ч.3 ст. 71 ЖК України.

При цьому посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги копію договору на працевлаштування, є надуманим, оскільки вказана копія виконана на фірмовому бланку, містить штамп роботодавця, підписи сторін; доказів того, що вона фіктивна або викладені у ній дані не відповідають дійсності суду не надано.

Щодо посилання апелянта на тривалий термін непроживання відповідача до часу працевлаштування, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-які допустимі докази того, що відповідач не проживав у вказаній квартирі без поважних причин у період до 27 вересня 2010 року суду не надані.

Не є такими доказами і пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки вони не є конкретними та не містять точних даних про те, в який період відповідач був відсутній у спірному помешканні, чим це викликано та звідки ці обставини відомі свідкам.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді