Справа № 583/3810/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

встановив:

01 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернуся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що в жовтні 2015 року в мережі інтернет позивач знайшов рекламу з продажу сільськогосподарської техніки ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Зателефонувавши за номером телефону, вказаним в рекламі, продавець повідомив про наявність трактору МТЗ 82.1, 2012 року випуску за ціною 133 900,00 грн. та запропонував звернутися за адресою вул. Воровського, 20, м. Кременчук для оформлення договору купівлі продажу вказаного транспортного засобу. Під час телефонної розмови продавець пояснив, що позивач може сплатити перший внесок в розмірі 49 000 грн. та трактор буде доставлений на наступний день за місцем проживання ОСОБА_1 Позивач 30.10.2015 року приїхав за вищевказаною адресою, після чого між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір лізингу. Під час укладення договору мова йшла про трактор МТЗ 82.1 2012 року випуску за ціною 133 900,00 грн., продавець запевняв, що після сплати авансового внеску в розмірі 49 000,00 грн. трактор цього ж дня буде доставлений ОСОБА_1 додому, решта суми підлягає оплаті протягом року. Позивач 30.10.2015 року сплатив 49 000,00 грн., однак домовленість не була виконана. 07.11.2015 року представником ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в телефонному режимі було повідомлено, що тракторів 2012 року випуску не буде, а в наявності є лише трактори 2015 року вартістю 490 000,00 грн., а тому необхідно доплатити на рахунок відповідача ще 170 000,00 грн. та запропоновано у випадку не згоди направити на адресу відповідача заяву про розірвання договору. 09.11.2015 року ОСОБА_1 надіслав заяву про розірвання договору. Однак відповідач відмовляється повернути сплачені позивачем кошти в сумі 49 тисяч гривень. Крім того, після уважного ознайомлення з умовами договору позивач зрозумів, що його умисно ввели в оману щодо істотних умов договору, оскільки вартість транспортного засобу вказана 20416,67 доларів США, що еквівалентно 490 000,00 грн. Умови договору фінансового лізингу не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі. Так сторони остаточно не визначилися з вартістю предмету лізингу та не погодили графік лізингових платежів; предмет лізингу належним чином не визначений (не вказаний рік випуску, характеристики, продавець); лізингоодержувач не може відмовитися від запропонованого графіку платежів, що тягне за собою розірвання договору та неповернення адміністративного платежу, а також додаткові фінансові санкції; в разі неможливості придбання предмета лізингу або відмови Продавця здійснити поставку та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року, лізингодавець може розірвати договір, при цьому адміністративний платіж поверненню не підлягає; у договорі передбачена доплата різниці в разі подорожчання трактору, а в разі подешевшення повернення різниці лізингоодержувачу не передбачена; адміністративний платіж у договорі завуальований. Тобто у договорі присутній істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

В звязку з чим просить визнати недійсним договір № 001098 укладений 30.10.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» з додатками № 1, 2, 3, стягнути з відповідача 49 000,00 грн. сплаченого одноразового платежу, сплачену банком комісію в сумі 588 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, просили позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що для обробки своїх земельних паїв хотів придбати трактор 2012 року випуску вартістю 133900 грн., оголошення про продаж якого побачив в Інтернеті. Його дружина взяла кредит в банку для сплати авансового внеску за трактор в сумі 49 тис.грн., решту суми, як йому пояснили по телефону, можна було сплатити протягом року. В офісі з умовами договору при підписанні не ознайомлювався, так як там була черга, приїхало ще 6 чоловік для оформлення договору, а підписав кожну сторінку договору там, де показали. Продавець при підписанні договору пояснив, що у договорі вказана ціна трактора 20416,67 доларів США, що еквівалентно 490 000,00 грн., тому що це ціна трактора 2015 року випуску. Насправді усно домовлялися про трактор 2012 року випуску вартістю 139000 грн., однак продавець після підписання договору та сплати 49 тис.грн. на наступний день по телефону повідомив, що трактори 2012 року випуску закінчилися на складі і запропонував в разі незгоди з новою ціною подати заяву про розірвання договору. Після розірвання договору сплачені гроші назад не повернули. Тому він вимушений звернутися до суду.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить розгляд даної справи проводити без участі представника. В письмових запереченнях зазначають, що договір фінансового лізингу №001098 від 30.10.2015 року, укладений між сторонами, розірваний з 13.11.2015 року на підставі заяви позивача. Відповідно до ч.2, 4 ст.653 ЦК, у разі розірвання договору, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. При укладенні договору дотримані усі вимоги, які ставляться чинним законодавством до чинності правочину. Позивач повністю усвідомлював значення своїх дій, ознайомився з умовами правочину, погодився з ними та здійснив відповідні лізингові платежі. Зазначення в договорі лізингодавцем такої модифікації транспортного засобу як «МТЗ -82.1.26, обєм/тип двигуна 4,75, тип КПП мех., привід 4х4» є достатнім для його ідентифікації порівняно з марками та моделями транспортних засобів інших виробників, а отже таке визначення істотної умови, як предмет, в договорі є дотриманим. Зазначення детальної ідентифікації предмету договору можливе лише в разі укладення договорів прямого (оперативного) лізингу, тобто якщо предмет лізингу наявний у лізингодавця на момент укладення правочину. Те, що позивач не скористався своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем. Додаток №3 до договору сторони погодили укласти на стадії купівлі предмету лізингу та встановлення остаточної вартості предмету лізингу, оскільки дані платежі будуть сплачуватись вже після отримання предмету лізингу у користування лізингоодержувачем, тобто на момент укладення даного правочину сторони погодили лізингові платежі, що відшкодовують обсяг фінансування та всі передбачені відсотки за користування. Умовами договору передбачено утримання штрафу за дострокове розірвання правочину лізингоотримувачем (позивачем). Неповернення сплаченого адміністративного платежу не протирічить нормам чинного законодавства, а лише передбачає відповідальність лізингоодержувача при достроковому розірванні договору, тобто є забезпеченням виконання ним своїх зобовязань. В звязку з цим просять відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в мережі Інтернет знайшли оголошення про продаж техніки. По телефону представник компанії повідомив, що є в наявності трактор МТЗ в комплектації 2012 року випуску вартістю 133900 грн., при цьому 49000 грн. потрібно сплатити одразу, а решта суми сплачується протягом 12 місяців. 30.10.2015 року вони з чоловіком приїхали в м. Кременчук для оформлення договору. В офісі були присутні три представника компанії, які детально пояснили умови договору лізингу. А саме, перший авансовий платіж складає 49000 грн., решта суми розбивається помісячно на 1 рік. Трактор доставляється додому до покупця одразу. Якщо покупець не сплачує решту суми протягом року, то трактор не забирають, а розстрочують суму на 5 років, у цьому випадку до суми додається винагорода лізингодавцю 15% від недоплаченої суми. Текст договору в руки не давали, а дали безпосередньо для підписання. При підписанні договору свідок звернула увагу на те, що у договорі вказана інша вартість трактора в сумі 490000 грн., однак представник компанії сказала не звертати на це уваги, так як в додатку до договору компютер вибиває ціну нового трактору, а ваш трактор 2012 року випуску коштує 133900 грн. Якщо трактор не приїде, обіцяла, що сплачені 49 тис.грн. повернуть. Після оплати 49 тис. грн.. вони поїхали додому очікуючи свій трактор на наступний день. Однак на наступний день трактор не прибув, а по телефону представник компанії повідомив, що трактори 2012 року закінчилися, є нові трактори за 490 тис.грн., на що вони не погодилися, та за пропозицією представника чекали ще декілька днів. Потім домовилися про розірвання договору та повернення сплаченої суми 49 тис.грн., однак повернення коштів не дочекалися.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №001098 з додатками №№1, 2, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати транспортний засіб: трактор МТЗ-82.1.26, обєм/тип двигуна 4,75/дізель, тип КПП мех., привід 4х4, у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Цього ж дня позивач сплатив 49000 грн. адміністративного платежу, що підтверджується квитанцією № N1А2J39404.

У додатку №1 до вказаного договору від 30.10.2015 року визначено:

- вартість предмета лізингу 20416,67 доларів США, що на дату підписання договору за курсом долару 24,00 становить 490 000 грн.;

- авансовий платіж складає 50%, сума виплат авансового платежу - 10208,33 дол.США;

- адміністративний платіж (10%) 2041,67 дол.США;

- комісія за передачу (3%) 612,50 дол.США.

Також у додатку №1 встановлено графік сплати суми авансового платежу протягом 12 місяців із щомісячним платежем в сумі 850,69 дол.США, усього 10208,33 дол.США.

Пунктом 1.7 договору визначено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4, 9.6 ст.9 договору.

У статті 8 договору сторони погодили, що лізингові платежі розраховуються у доларах та підлягають сплаті у гривні за обмінним курсом долара до української гривні на день сплати платежу (пункт 8.1).

Крім того, сторони погодили, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу продавця (пункт 8.3).

Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим договором (пункт 8.4).

У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку №3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу (пункт 9.4).

Статтею 10 договору визначено, що лізинговий платіж сплачується лізингоодержувачем щомісячно відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3) та складається із: винагороди лізингодавця за отримане у лізинг майно (21% річних на залишок частини від обсягу фінансування), частини від обсягу фінансування (сума, які відшкодовує частину вартості предмета лізингу), комісії 7% за супроводження договору.

Також у статті 10 наведена формула, за якою розраховуються розмір щомісячного лізингового платежу, та встановлено попередній розмір щомісячного лізингового платежу в сумі 317,84 дол. США, що становить 7628,16 грн. (у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання договору).

У разі зміни вартості предмета лізингу щомісячний лізинговий платіж розраховується з ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Додаток №3 до договору сторони повинні підписати до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу.

Статтею 11 договору передбачено право лізингоодержувача (при обов'язковій умові сплатити в повному обсязі заборгованість за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків) придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу.

Таким чином, за умовами договору лізингоодержувач повинен сплатити до укладення договору адміністративний платіж 10% від вартості предмета лізингу, протягом 12 місяців після укладення договору - авансовий платіж 50% вартості предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізингу 3% вартості предмета лізингу, сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4, 9.6 ст.9 договору (в разі подорожчання предмету лізингу), і тільки після цього сторони підписують Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору) та протягом 120 робочих днів з моменту сплати вказаних платежів предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві.

Після цього лізингоодержувач зобовязаний щомісячно сплачувати лізинговий платіж відповідно до додатку №3 до договору незалежно від результатів його господарської діяльності або перерв в експлуатації (п.10.8, п.10.9).

Лізингоодержувач не може достроково погасити лізингові платежі раніше ніж 12 місяців від дня підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, інакше настає відповідальність, передбачена п.10.14 договору, у вигляді штрафу 10% від суми дострокового погашення.

Розмір лізингового платежу може змінюватися (індексуватися) в залежності від змін в законодавстві, змін податків, зборів та інших обовязкових платежів, які впливають на вартість предмета лізингу (п.10.13), про що сторони складають додаткову угоду до даного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу (п.10.15).

В разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати договір, внаслідок чого лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п.10.15).

Розділом 12 договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання умов договору. Зокрема, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем, який не отримав транспортний засіб, лізингодавець повертає сплачений авансовий платіж за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 40% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення поняття договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України"Про фінансовий лізинг.

Статтею 6 Закону України"Про фінансовий лізинг"визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України"Про фінансовий лізинг".

Згідно зі статтею 16 Закону України"Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Тому укладаючи такий договір, споживач має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань згідно договору.

Аналіз викладених умов договору фінансового лізингу дозволяє дійти висновку, що сторони при укладенні договору остаточно не визначились з загальним розміром лізингових платежів.

Так, укладення додатку №3 до договору, який визначає Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, передбачено до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, тобто на стадії, коли вже сплачено 63% вартості предмета лізингу (10% адміністративний платіж, 50% авансовий платіж, 3% комісія за передачу), при цьому в момент підписання самого договору лізингоодержувач не може уявити, на яку суму лізингових платежів загалом він має розраховувати.

Зокрема, наведена формула для розрахунку розміру лізингового платежу є занадто складною і незрозумілою для пересічного громадянина, тривалість виплати лізингових платежів на момент підписання договору невідома, ясно лише, що вона не може бути меншою ніж 12 місяців з дня підписання Акту приймання передачі предмета лізингу (п.10.14), а загальна сума лізингових платежів взагалі не визначена.

Можливість зміни розміру лізингових платежів (індексації) відповідно до п.10.13 у випадку зміни законодавства, зміни податків, зборів та інших обовязкових платежів, зміни ситуації на грошовому ринку та ін. містить нечітко визначені підстави, формули перерахунку не передбачено.

Такі умови встановлені на шкоду споживачу, оскільки визначають виключно права лізингодавця без будь-яких конкретних зобов`язань з його сторони .

Крім того, є невиправдано завищеним розмір адміністративного платежу 10% вартості трактора, який не входить до системи авансових чи лізингових платежів, а справляється за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, що фактично полягає в оформленні працівником відповідача типового договору з клієнтом.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо недостатньої визначеності предмету лізингу, так як відповідач взяв на себе зобов'язання придбати транспортний засіб: трактор МТЗ-82.1.26, обєм/тип двигуна 4,75/дизель, тип КПП мех., привід 4х4, у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. При цьому не вказаний рік випуску трактора, що має суттєве значення для оцінки обґрунтованості вартості предмета лізингу.

У договорі встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов договору, зокрема лізингоодержувач, який ще не отримав транспортний засіб, не може відмовитися від запропонованого, інакше настають негативні майнові наслідки у вигляді неповернення адміністративного платежу та сплати штрафу (п.12.1), а в разі незгоди лізингоодержувача зі зміною розміру лізингових платежів він зобовязаний повернути предмет лізингу, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п.10.15).

Навпаки, лізингодавець не несе ніякої відповідальності у випадку неможливості придбання предмета лізингу, більш того, сплачений лізингоодержувачем адміністративний платіж поверненню не підлягає (п.3.2.7). Таким чином, за невиконання договірного зобовязання лізингодавець відповідальності не несе, а навпаки одержує вигоду в сумі 49 тис.грн.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 209 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суд вважає, що всі ці три ознаки мають місце у справі, в договір фінансового лізингу включені несправедливі умови, а саме виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Профінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, встановлення жорсткої майнової відповідальності лізингоодержувача за невиконання запропонованих умов, які можуть з часом змінюватися.

Нечітке визначення предмета лізингу, підстав зміни вартості платежів, загального розміру лізингових платежів, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Оскільки договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, вказане свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін, а така диспропорція та порушення принципу добросовісності завдають шкоди позивачу, оскільки за змістом договору, в будь-якому випадку останній в гірших умовах та несе тягар відповідальності за договором без будь-яких гарантій на отримання предмету лізингу та можливості його належної експлуатації.

Включені у спірний договір несправедливі умови на підставі ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» тягнуть за собою недійсність договору в цілому.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлена наявність у відповідача ліцензії на право здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, тому спірний договір є недійсним також і з цієї підстави.

Висновки суду відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16.12.2015 року № 6-2766цс15 в аналогічній справі.

Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України, сума адміністративного платежу сплачена позивачем за спірним договором, підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, суд вважає необхідним у позові щодо стягнення моральної шкоди та банківської комісії відмовити в звязку з наступним.

Сума сплачена позивачем банківської комісії не була перерахована на користь відповідача, а по своїй суті є збитками, однак вимога про відшкодування збитків позивачем у позові не заявлена.

Згідно з чинною редакцією п.5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону №3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вищевикладених вимогах закону, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення.

При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст.88 ч.2 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Оскільки позов майнового характеру задоволений на 89,763 %, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 494,77 грн. за частково задоволену вимогу майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001098 укладений 30.10.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 49000,00 грн. сплаченого адміністративного платежу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» у дохід держави 1045,97 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник