Справа № 500/5988/15-ц
Провадження № 2/500/772/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Смокіної Г.І.,
при секретарі Івановій Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування,-
У судове засідання позивач не зявився, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Представник відповідачав судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача та його представника.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до розяснень, наданих в п.п.2,3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування» страховик що при настанні страхового випадку зобовязаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Судом встановлено, що 27.06.2014 року о 20 год. 50 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ХАЗ 3250.02» д/з ВН3884СХ, в с.Ізмаїлі по вул.Репіна на перехресті вул.Гагаріна, не виконав вимоги дорожнього знаку «Надати дорогу», виїхав на перехрестя та не надав дорогу автомобілю «Chevrolet», д/з ВН7356АТ, під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по головній дорозі вул.Гагаріна, в результаті чого скоїв зіткнення, в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки ««Chevrolet», д/з ВН7356АТ, є ОСОБА_1.
Отже, судом встановлено, що з вини ОСОБА_3 сталася ДТП, в результаті якої транспортний засіб, який належить ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.
Відповідно ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 працював в якості водія ПП ОСОБА_2
Як вбачається з полісу обовязкового страхування цивільноправової відповідальності № АІ/6946452, між ОСОБА_2 та ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» 06.06.2014 року укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування були надані до страхової компанії 09.07.2014 року.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він є спеціальним законом, а тому суд вважає, що обовязок сплати майнової шкоди покладається на страхову компанію.
Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Частина 2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст.36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст.79, ст.ст.82,88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 510,69 грн., які документально підтверджені.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.
Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,208,209,212,213-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 625,979 ЦК України, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ЗУ «Про страхування»,суд-
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: ОСОБА_5