154/3708/15
2-о/154/3/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року
Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі :
головуючого : судді - Канівця Л.Ф.

при секретарі Громяк А.М.,
заявників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
їх представника ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Вергельської К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради , Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції , Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановлення факту, що має юридичне значення , -

В С Т А Н О В И В :
До Володимир - Волинського міського суду Волинської області із заявою звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України .
В обґрунтування заявлених вимог заявники зазначили, що їх син ОСОБА_5 , який приймав участь в бойових діях в районах проведення антитерористичної операції в складі 5-го Окремого Батальону Добровольчого Українського корпусу створеного громадською організацією «Правий сектор», і загинув 22 лютого 2015 року при участі в бойових діях у зоні проведення АТО, в с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області .

Встановлення та підтвердження факту участі ОСОБА_5 , який приймав участь в бойових діях по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності, у воєнізованих підрозділах без офіційного оформлення на засадах самоорганізації та з врахуванням власної громадянської позиції, викликає необхідність щодо визначеності його статусу, як учасника АТО, з метою отримання соціальних прав та гарантій його родиною.

Так, встановлення факту загибелі ОСОБА_5 , а саме , під час бойових дій в районі проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представник діючий за довіреністю Омелянюк М.В., вимоги заяви підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.
Представник заінтересована особа - управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради Вергельська К.М. не заперечує в суді протии задоволення заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 .
Заінтересована особа - Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в особі свого представника у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. У надісланому до суду листі просила справу розглядати без участі свого представника .
Не заперечує протии задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення .
Заінтересована особа - Антитерористичний центр при Службі Безпеки України в особі свого представника в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надійшло повідомлення з проханням про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту , що має юридичне значення .
Суд вважає , що справу можливо розглянути у відсутність представників заінтересованих осіб, які не з`явилися в судове засідання .
Заслухавши пояснення учасників процесу, які беруть участь у справі , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.
Згідно положенням частин 1 та 2 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставиться питання щодо встановлення факту перебування їхнього сина ОСОБА_5 в складі Добровольчого Українського корпусу « Правий сектор » в зоні антитерористичної операції та участь в бойових діях на території Донецької області, Ясинуватського району , с. Піски , і встановлення факту його загибелі , оскільки встановлення даних фактів має для заявників юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав після загибелі сина ОСОБА_5 .
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ч.1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Дані статті Конституції України узгоджуються з статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій .

Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій .
Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі громадської організації «Правий сектор», в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено . З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23.10.1993 (із змінами та доповненнями), а тому, суд вважає, що у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі їхнього сина в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 28 .11 .2014 року по 22.02.2015 року перебував в складі 5 Окремого батальону Добровольчого Українського Корпусу « Правий Сектор » та знаходився в зоні проведення Антитерористичної операції і ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув в с. Піски , Ясинуватсткого району ,Донецької області . і ці обставини підтверджується: свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 , поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які приймали участь в Антитерористичної операції з ОСОБА_5 ,і мають посвідчення учасника бойових дій , довідками громадської організації « Правий сектор»,відзнакою « За оборону Донецького аеропорту» солдату ОСОБА_5 ,відзнакою Володимир - Волинської міської ради « За заслуги перед містом Володимир - Волинський бійцю 5-гр батальйону ДУК « Правий сектор » ОСОБА_5 , та присвоєння йому ( посмертно ) звання почесний громадянин міста ОСОБА_9 .
Виходячи з вищенаведеного , суд приходить до висновку про задоволення заяви. Даний факт підлягає встановленню. Він знайшов своє підтвердження в суді .
Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 3,4,10,60,88,209,212,213 - 218,256,259 ЦПК України, ст.3 , ч.1 ст. 17 Конституції України , суд ,- В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити .
Встановити факт , що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 перебував в складі Добровольчого Українського корпусу « Правий сектор » в зоні антитерористичної операції в період з 04 грудня 2014 року по 22 лютого 2015 року та брав участь у бойових діях в зоні антитерористичної операції на території Донецької області , Ясинуватського району , с. Піски .
Встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 загинув 22 лютого 2015 року під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в селі Піски , Ясинуватського району , Донецької області .
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення .

Суддя :/-/-підпис.
Згідно з оригіналом.
Суддя Л.Ф.Канівець