Справа № 344/5770/15-ц
Провадження № 22-ц/779/317/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря: Яковин М.Я.

з участю представників сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» про відшкодування збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» про відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги положення ч.2 ст.1192 ЦК України, згідно з якою розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконуваних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідач в присутності свідків, безпосередньо після вчинення ДТП погодився відшкодувати нанесені ним збитки, однак потім, дізнавшись про їх реальну вартість, відмовився добровільно це зробити.

Також апелянт вважає безпідставним, посилання Івано-Франківського міського суду на різні дати проведення оцінки. Так, у звіті №157/14 про оцінку колісного транспортного засобу від 12 січня 2015 року вказана реальна вартість втраченого майна, яка станом на момент розгляду справи дозволить виконати роботи по відновленню автомобіля, в той час, як вартість зазначена у висновку від 27.11.2015 року №399 відірвана від реальної вартості та унеможливлює відновлення пошкодженого автомобіля.

Крім того, апелянт вказує, що не знав про максимальний розмір страхового відшкодування, який передбачено страховим полісом укладеним між АТ «СТ «ТАС» та власником автомобіля ОСОБА_6. Погодився на суму страхового відшкодування в розмірі 45 000 грн. на переконання представника страхового товариства, маючи на меті в подальшому звертатись до суду з позовом безпосередньо до винуватця ДТП.

Також ОСОБА_4 вважає, що суд в повній мірі не врахував, обсяг заподіяних йому моральних страждань, у звязку з пошкодженням його майна (автомобіля) та неможливістю використовувати свій транспортний засіб.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала, просить її відхилити; рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Представник ПАТ «Страхова група ТАС», будучи належно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає, до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо відшкодування матеріального збитку, якого зазнав транспортний засіб марки «Toyota Avensis» д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_4, в результаті ДТП, що мала місце13.11.2014 року о 15 год.40 хв. по вул. С. Бандери в м. Івано-Франківську за участю транспортного засобу «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5. Власником транспортного засобу «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_6

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 27.11.2014 року відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.(а.с. 8).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №399 від 27.11.2014 року, який складений судовим експертом ОСОБА_7 на замовлення позивача ОСОБА_4, матеріальний збиток завданий власнику автотранспортного засобу марки «Toyota Avensis» д.н.з. НОМЕР_1 складає 46 039 грн. 02 коп. (а.с.117-136).

З матеріалів справи також вбачається, що між ОСОБА_6 та АТ «ТАС» 27.09.2014 року було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/3510824, забезпеченим транспортним засобом згідно Полісу є автомобіль «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_2.

Судом також вірно встановлено, а позивачем не заперечується той факт, що він скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування від АТ СГ «ТАС», та згідно платіжного доручення №45421 від 27.03.2015 року та відомості від 27.03.2015 року №365 отримав страхове відшкодування в сумі 45 000 грн., яка була вказана ним самим в заяві.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди. Так, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На основі досліджених в судовому засіданні доказів, та з урахуванням вимог ст.1166, 1187 ЦК України, ст.35, ч.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що позивач вже скористався своїм правом страхового відшкодування шкоди у визначеному ним же розмірі ( меншому, ніж передбачений договором ліміт страхового відшкодування) , а тому підстави для стягнення відшкодування з ОСОБА_5, як винуватця ДТП, відсутні.

Що стосується посилання апелянта на ч.2 ст. 1192 ЦК України та звіт №157/14 про оцінку колісного транспортного засобу то такі не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Так, звіт про оцінку, на який посилався позивач при зверненні до суду було складено більш як місяць після ДТП. Крім цього, ні представник страхової компанії, ні ОСОБА_5 про час та місце огляду автомобіля іншим експертом проінформовані не були.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок автотоварознавчого дослідження №399 від 27.11.2014 року по визначенню вартості матеріального збитку, який був складений одразу після ДТП за участю всіх зацікавлених осіб, в тому числі і позивача. При цьому, в матеріалах справи міститься інформація про те, що ініціатором звернення саме до цього експерта був позивач. Будь яких застережень, щодо невідповідності даних, порушення процедури огляду, попередньо озвученої суми відшкодування вартості матеріального збитку, і як наслідок - неправомірності складеного висновку, позивач ОСОБА_4 не зробив. Більше того, відсутні також і будь які обєктивні докази ОСОБА_4 щодо недостатності виплаченої суми страхового відшкодування. Так, за інформацією його представника, озвученою в суді апеляційної інстанції, страхове відшкодування отримано ОСОБА_4 31.03.2015 року, однак на час звернення до суду та під час розгляду справи судом, позивачем не надано доказів виконання відновлювальних робіт та суму реальних витрат, понесених ним на ремонт автомобіля, і як наслідок - підстав для стягнення відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, то така жодним чином обґрунтована не була.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_8