Рішення

Іменем України

Справа № 712/6726/15-ц Провадження 2/712/71/16

01 лютого 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарі Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу, стягнення заборгованості та пені,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.02.2014 між сторонами були укладені три договори банківського вкладу «Стандарт», а саме: Договір № SAMDNWFD000 на суму 1889,00 євро зі строком дії 366 днів по 07.02.2015 року включно зі сплатою 8% річних; договір № SAMDNWFD900 на суму 2252,00 доларів США зі строком дії 366 днів по 07.02.2015 року включно зі сплатою 10% річних; договір № SAMDNWFD800 на суму 5600,00 російських рублів зі строком дії 188 днів по 07.08.2014 року включно зі сплатою 8% річних. Зазначені вище договори були укладені позивачкою у відділенні банку в м.Севастополь. Після виїзду з тимчасово окупованої території позивачка проживає в м.Черкаси та звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою повернути вклади та виплатити відсотки згідно умов вказаних договорів, однак відповідачем надана відповідь про виникнення труднощів через політичні події в державі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку та до даного часу суми вкладів та відсотки позивачці не виплачені. Порушення відповідачем договірних зобовязання за договорами депозитних вкладів порушує права та законні інтереси позивачки як вкладника та споживача фінансової послуги, в звязку з чим ставить питання про розірвання договорів, стягнення вкладів з відсотками за весь час користування грошовими коштами, а такожстягнення з відповідача неустойки згідно з ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів». Просить суд розірвати договір банківського вкладу від 07.02.2014 року № SAMDNWFD000 та стягнути суму вкладу 1889,00 Євро, відсотки за вкладом в сумі 211,89 доларів Євро, пеню 7917,19 Євро, розірвати договір № SAMDNWFD900 від 07.02.2014р. та стягнути суму вкладу 2252,00 доларів США, 319,78 доларів США відсотків за вкладом, 9627,84 доларів США пені, розірвати договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 07.02.2014р. та стягнути суму вкладу 5600,00 російських рублів, 628,15 російських рублів відсотків за вкладом, 54722,73 російських рублів пені.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили суд позов задоволити. Вказували, що при укладенні договорів банківського вкладу та прийнятті вкладів від позивачки Севастопольське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» як структурний підрозділ діяв не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України і несе обовязок повернути вклад та виплатити відсотки згідно з умовами укладених сторонами договорів банківського вкладу.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, вказували, що інформація про вклади, зроблені в м.Севастополі, для відповідача наразі є недоступною в звязку з тимчасовою окупацією території, тому не мають можливості ні підвердити, ні спростувати наявність депозитних зобов'язань відповідача. Також посилались на те, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» покладається на Російську Федерацію обов'язок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої окупацією, про що також свідчить Федеральний закон РФ «Про захист інтересів фізичних осіб, які мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих і (або) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя».

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 ( дошлюбне прізвище Жепко) та ПАТ КБ «Приватбанк» 07.02.2014р. були укладені три договори банківського вкладу «Стандарт», а саме: Договір № SAMDNWFD000 на суму 1889,00 євро зі сплатою 8 % річних строком дії 366 днів по 07.02.2015 року включно; договір № SAMDNWFD900 на суму 2252,00 доларів США зі сплатою 10% річних зі строком 366 днів по 07.02.2015 року включно; договір № SAMDNWFD800 на суму 5600,00 російських рублів зі сплатою 8 % річних зі строком 188 днів по 07.08.2014 року включно. Зазначені вище договори були укладені позивачкою у відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" у м.Севастополі.

Внесення вкладів підтверджується квитанціями № 36310775 від 07.02.2014р., №36310953 від 07.02.2014р., № 36311397 від 07.02.2014р. про зарахування коштів на особові рахунки 3177, 2244, 9008.

У квітні 2015 рроку позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення їй вкладів та виплату відсотків, однак банк в порушення договірних зобовязань не виплатив вклад та відсотки, в листі від 22.04.2015р. посилався на виникнення труднощів з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку через політичні події в державі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.2 ст. 1060 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних(депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Судом встановлено, підтверджено дослідженими в судовому засіданні оригіналами договорів та квитанцій про внесення вкладів, що сторонами 07.02.2014р. укладені договори банківських вкладів № SAMDNWFD000 на суму 1889,00 євро, № SAMDNWFD900 на суму 2252,00 доларів США, № SAMDNWFD800 на суму 5600 російських рублів та прийняті відповідачем належні позивачці вказані суми вкладів, про що видані платіжні документи у передбаченому законом порядку. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Суд вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин положень Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», оскільки договори банківського вкладу, укладені з позивачами у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території»тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діляьнсть шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів табанківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», у зв'язку із чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї постановою повинен був забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України.

Суд виходить з того, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його філія чи відділення. Ліквідація або припинення діяльності структурних підрозділів (філій, відділень) у будь-який спосіб не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказами доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позову про те, що банк взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачкою договорами банківського вкладу не виконав, чим порушив права та законні інтереси позивачки як вкладника та споживача фінансових послуг, тому позовні вимоги про розірвання договорів вкладу та стягнення сум вкладів та відсотків підлягають до задоволення.

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку станом на 16.06.2015 рік заборгованість ПАТ КБ «Приватбанк» за договором вкладу № SAMDNWFD000 від 07 лютого 2014 року складає 2100 Євро, що еквівалентно 58 614, 83 грн., що включає в себе суму вкладу 1889 Євро, відсотки із розрахунку 8% річних за період з 07.02.2014р. по 16.06.2015р. в сумі 211,89 Євро, заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD900 від 07 лютого 2014 року складає 2571,78 доларів США, що еквівалентно 65 708,97 грн., в тому числі сума вкладу 2252 доларів США та відсотки із розрахунку 10% річних за період з 07.02.2014р. по 16.06.2015р. в сумі 319,78 доларів США, заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD800 від 07 лютого 2014 року в сумі 6228,15 російських рублів, що еквівалентно 2117,57 грн., в тому числі сума вкладу 5600 російських рублів та відсотки із розрахунку 8% річних в сумі 628,15 російських рублів. Суд погоджується з даним розрахунком, оскільки відповідачем не надано доказів його неправильності, крім того позивачка має вищу економічну освіту, є магістром з обліку і аудиту, отже має спеціальні знання в галузі економіки.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення вкладів та відсотків підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладеним договорам. Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списання з рахунка вкладника з інших підстав (ч.5 ст.1060 ЦК України).

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (Nо 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини).

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивачка позбавлена можливості користуватися своїм майном, в даному випадку її майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договорів, відмовляється повернути позивачці.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені в сумі 7917,19 Євро, 9627,84 доларів США, 54722,73 російських рублів не підлягають до задоволення, виходячи з нижче наведеного.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту єспоживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг. Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк» надав позивачці фінансову послугу, яка зводилася до прийняття ним грошових сумм вкладів з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачкою договорами банківських вкладів. Після укладення цих договорів між банком та позивачами виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів, умовами яких не передбачена відповідальність банку у вигляді сплати пеніза невиконання чи неналежне виконання договорів.

При подачі позову про захист прав споживачів позивачка була звільнена від оплати судового збору, тому до стягнення з відповідача в силу вимог ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60,88, 212, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 527, 530, 611, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Законом «Про захист прав споживачів,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Розірвати договір банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 07 лютого 2014 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD000 від 07 лютого 2014 року в сумі 2100,89 Євро, що еквівалентно 58 614, 83 грн.

Розірвати договір банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 07 лютого 2014 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD900 від 07 лютого 2014 року в сумі 2571,78 доларів США, що еквівалентно 65 708,97 грн.

Розірвати договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 07 лютого 2014 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором вкладу № SAMDNWFD800 від 07 лютого 2014 року в сумі 6228,15 російських рублів, що еквівалентно 2055,28 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 1895,68 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з моменту проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: