Справа № 464/2328/14 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/377/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цап Я.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Львівська міська рада, про реальний поділ будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Ухвалено здійснити реальний розподіл будинку АДРЕСА_1 виділивши у власність ОСОБА_4 53/100 частини будинку, а у власність ОСОБА_2 - 47/100 частини будинку, та встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 046/14 від 04.09.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7492 грн. грошової компенсації.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року доповнено перший пункт резолютивної частини рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.04.2015 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю Львівської міської ради, про реальний поділ будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

«Надати у власність ОСОБА_4 наступні приміщення будинку АДРЕСА_1

1-1- веранда - тамбур площею 4,9 кв.м;

1-2- коридор площею 7,0 кв.м;

1-3- кухня площею 8,7 кв.м;

2-7 - житлова кімната площею 22,3 кв.м.

Всього загальної корисної площі 38,0 кв. м, що більше ідеальної частини на 0,1 кв.м, у зв'язку з цим ОСОБА_4 виділити вхідний тамбур літ.1-1 площею 4,9 кв.м.

ОСОБА_4 перенести сходи - ганок на протилежну сторону, закласти дверний проріз і влаштувати двері на місці вікна. Пробити дверний проріз з приміщення коридору літ.1-2 в житлову кімнату під літ.2-7.

ОСОБА_4 демонтувати дверну коробку з дверима між кімнатою літ.1-4 і коридором літ.1-2 і закласти дверний проріз.

В зв'язку з тим, що позивачем по справі при будівництві житлової добудови, гаражу і підсобного приміщення демонтовано сарай під літ. Б. літню кухню літ. В. і вбиральню літ Д. ці господарські споруди залишити у власності ОСОБА_4, крім самочинно переобладнаної з сараю літ. Б. літньої кухні літ. В., до уваги береться сарай літ Б. (3.35 х10.2 м), частина огорожі і замощення.

Надати у власність ОСОБА_2 наступні приміщення будинку АДРЕСА_1

1-4- житлова кімната площею 15,7 кв.м (16,0 кв.м з урахуванням площі під пічкою);

1-5- житлова кімната площею 21,2 кв.м (21,8 кв.м з урахуванням площі під пічкою).

Всього загальної корисної площі 37,8 кв.м (16,0 +21,8) кв.м, що менше ідеальної частини на 0,1 кв.м.

Співвласнику ОСОБА_2 залишити у власності гараж літ. Г., ворота №2, хвіртка №3, частина огорожі і замощення.

Частки співвласників по варіанту №1 розподілу житлового будинку і господарських будівель будуть наступними:

Власник 1/2 ід. частини ОСОБА_4 буде володіти 53/100 ч.

Власник 1/2 ід. частини ОСОБА_2 - 47/100.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за зменшення своєї ідеальної частки в сумі 7492 грн.

З урахуванням розподілу житлового будинку сторонам встановити наступний порядок користування земельною ділянкою:

ОСОБА_4 залишити у користуванні земельну ділянку загальною площею 381,78 кв.м з геометричними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від т.А в м.12.16; 0,7; по житловому будинку: 0,5; 15,9; 10,54; 9,96; 26,35; 10,74 ( синій колір таблиці №2 додатку до висновку);

ОСОБА_2 залишити у користування ділянку загальною площею 381,78 кв.м з геометричними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від т.А в м. 8,33; 31,60; 8,41; 5,85; 14,53; 1,16; 2,32; 15,19; 0,5; по житловому будинку: 0,7; 12,16 ( зелений колір таблиці №2 додатку до висновку)».

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та порушує його житлові права. Апелянт не погоджується з висновком судової будівельно-технічної експертизи №330/13, складеним 04.09.2014 року ТзОВ «Гал-Світ», яка проведена за клопотанням позивача. Вважає вказану експертизу неповною, оскільки така не надає висновку чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку) об'єкту нерухомого майна відповідно до часток співвласників та чи є можливість здійснювати подальшу господарську діяльність та належну експлуатацію в разі розподілу (виділення частки) нерухомого майна. Вказує на те, що в кожному з варіантів висновку судової експертизи ОСОБА_2 пропонується частина будинку, яка не забезпечена інженерними мережами, такі залишаються на частині будинку, що пропонується позивачу. Частина будинку, що пропонується апелянту є неповноцінною з огляду на забезпечення її комунальними вигодами та відповідністю її будівельним нормам, оскільки не містить комунальних вигод: кухні, тамбуру, входу. У зв'язку із тим вартість частин будинку є різною, а дана експертиза не визначає вартості частин будинку з врахуванням інженерних мереж чи їх відсутності, необхідності влаштування інженерних мереж та вартості такого влаштування. Щодо розподілу земельної ділянки, то апелянт звертає увагу суду на те, що у висновку не відображено відомостей щодо фактичного порядку користування земельною ділянкою та яка площа перебуває у користуванні співвласників земельної ділянки, чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Крім того апелянт зазначає, що вказаний висновок судової експертизи жодним чином не вказує, що на спірній земельній ділянці є самочинно збудований житловий будинок ОСОБА_4 під літерою А'1 розміром 4,25 на 13,85 метри та літня кухня під літерою Б розміром 3,35 на 9,00 метри. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано правової оцінки, що конфігурація земельної ділянки, зазначена у інвентаризаційній справі за 1981 рік у топографічному зніманні з нанесенням червоних ліній від 15.07.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 є іншою, ніж у висновку експерта. Відтак, вважає, що відсутність передачі у користування земельної ділянки у передбачений законом спосіб та визначення її конфігурації та площі органом місцевого самоврядування не проводилась, то позов про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою є передчасним.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, земельна ділянка (ст.ст.379-382,273 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_4, вважаючи свої права порушеними, просив захистити їх, провівши реальний поділ будинковолодіння та встановивши порядок користування земельною ділянкою, що знаходяться по АДРЕСА_1

У відповідності до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 356 цього Кодексу передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст.358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.91року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: виділ частки з будинку (поділ будинку); або визначення порядку користування жилим будинком.

Ці спори стосуються окремих правовідносин сторін, які є різними правовими нормами, які передбачають різні правові наслідки вирішення таких спорів.

Норми ст.ст.363, 367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки з майна або його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, яке є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь - яких приміщень будинку.

Районним судом встановлено, що сторони є співвласниками по 1/2 частині будинку, загальна площа якого становить 79,8 кв.м, зі всіма господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» поділ житлового будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом на земельну ділянку.

Згідно з п.7 зазначеної Постанови, у спорах про поділ будинку в натурі учасника спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що( належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Однак, при вирішенні спору положень зазначених норм права районний суд не врахував.

Так, висновком судової будівельно-технічної експертизи №046/14 від 04.09.2014 року запропоновано два варіанти реального розподілу спірного житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою по вул. Межовій,22 у м. Львові.

Задовольняючи позов та проводячи поділ житлового будинку по варіанту №1 вказаного висновку експертизи, суд першої інстанції не врахував, що частина будинку, що пропонується передати у власність ОСОБА_2 є неповноцінною, так як не містить входу, потребує влаштування кухні, санвузла і коридору, побудови вхідного тамбуру -веранди для влаштування окремого входу в свою частину житлового будинку у відповідності до вимог ДБН, для чого йому необхідно виготовити в ліцензійній проектній організації проектну документацію.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, дані питання(переобладнань, добудов) відповідно до ст.152 ЖК України предметом розгляду виконавчих органів не були, а тому не встановлено, чи взагалі можливо проведення таких переобладнаннь та добудови.

Крім того, як стверджує апелянт, усі комунікації спірного житлового будинку знаходяться у частині, яка виділена позивачу.

Також судом у рішенні не зазначено (хоча вказано у висновку експертизи) та не визначено, яким чином і кому саме «співвласникам необхідно демонтувати дверну коробку з дверима між кімнатою літ.1-4 і коридором літ.1-2 і закласти дверний проріз».

Пропонуючи варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 експерт виходив з того, що у фактичному користуванні сторін перебуває земельна ділянка площею 763,56 кв.м, і районний суд погодився з таким висновком і у порушення вимог ст.212 ЦПК України не давши жодної оцінки тому факту, що у матеріалах справи відсутні будь - які докази про законність такого користування, оскільки згідно матеріалів інвентаризаційної справи на дане будинковолодіння батькові сторін ОСОБА_5 рішенням виконкому Пустомитівської районної ради №794 від 31.10.1960 року для будівництва житлового будинку було надано земельну ділянку площею 0,03 га з дорізкою до норми після закінчення будови, а станом на 15.05.1976 року по фактичному користуванню площа земельної ділянки становила 640 кв.м, станом на 18.05.1981 року - 625 кв.м, маючи чітку прямокутну конфігурацію, а земельна ділянка, порядок користування якою встановив суд, має зовсім інші межі та форму.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта у тій частині, що при відсутності передачі у користування земельної ділянки у передбачений законом спосіб та визначення її конфігурації та площі органом місцевого самоврядування позов про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою є передчасним.

Крім того, судова колегія вважає, що оскільки частина спірної земельної ділянки перебуває у комунальній власності м. Львова, то до участі у справі необхідно було притягнути Львівську міську раду, оскільки вирішення даного спору впливає на її права, враховуючи ще й те, що на частині земельної ділянки по вул.. Межовій, 22 знаходиться самочинне будівництво.

Згідно роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року та додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Львівська міська рада, про реальний поділ будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: