Провадження № 22-ц/779/416/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, представника позивача - Павликівської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватної фірми «Галицький двір» до ОСОБА_2, реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним акту приймання-передачі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ПФ «Галицький двір» звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що між її фірмою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), згідно якого продавець зобов'язувався передати покупцю об'єкт нерухомого майна, що буде створено в майбутньому, а покупець мав прийняти квартиру у відповідності до укладеного договору та оплатити кошти в розмірі 180 000грн. Однак відповідач не вніс кошти, а позивач видав довідку про те, що ОСОБА_2 оплатив повністю вартість квартири, так як останній зобов'язався протягом 2-х днів передати на суму вартості квартири цеглу кількістю 100000 штук, яка необхідна була позивачу, про що свідчить розписка. Відповідач не виконав домовленості, а оскільки передача самої квартири мала б відбутися за двохстороннім актом приймання-передачі між сторонами, позивач не ставив питання розірвання договору. Разом з тим, відповідач без підписання акту приймання-передачі майна, подав документи на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та набув право на отримання свідоцтва про право власності. Збільшивши позовні вимоги, просив розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), що буде створено в майбутньому від 29.12.2012 року, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 та визнати недійсним акт здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), що буде створено в майбутньому від 29.12.2012 року, укладеного між ПФ «Галицький двір» та ОСОБА_2 Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 проведеного реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПФ «Галицький двір» 487 грн. 20 коп. судового збору по справі. В решті позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що ним повністю виконані умови договору і 29.12.2012 року оплачено позивачу за квартиру повну її вартість в розмірі 180000грн., що підтверджується виданою позивачем довідкою про оплату повної вартості квартири та не заперечується позивачем. Зазначена довідка підписана директором та завірена відтиском круглої печатки. Підписуючи дану довідку, директор Друк В.О. діяв від імені юридичної особи - позивача. Однак суд першої інстанції залишив дану обставину поза увагою.

Крім того, судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що він не давав позивачеві розписки про зобов'язання протягом 2-х днів передати 100000 шт. цегли на суму 180000грн. Достовірність цього документа спростовується висновком судового експерта, згідно якого підпис ОСОБА_2 на розписці виконаний не ОСОБА_2, що також підтверджено в судовому засіданні експертами.

Апелянт також вказує, що не відповідає вимогам закону і висновок про те, що суд критично оцінює видану позивачем довідку від 29.12.2012 року про оплату ним коштів позивачу через надану позивачем оборотно-сальдову відомість по розрахунковому рахунку ПФ «Галицький двір». Він, як покупець квартири не має повноважень контролювати дотримання забудовником правил ведення бухгалтерського та податкового обліку. Оборотно-сальдова відомість по розрахунковому рахунку ПФ «Галицький двір» не спростовує письмових доказів про отримання позивачем грошових коштів від нього готівкою.

Вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому від 29.12.2012 року припинив свою дію повним виконання зобов'язань, що були ним встановлені. Суд першої інстанції припинив його право власності на квартиру, що суперечить положенням ч.4 ст. 653 ЦК України.

Апелянт також вважає, що судом першої інстанції безпідставно скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. Так, відповідно до умов договору, позивач передав, а він прийняв спірну квартиру, про що складено двохсторонній акт, який підписаний директором та завірений печаткою підприємства. Йому вручено даний акт працівником позивача в офісі та надано виконробом по будинку ключі від квартири. Ним виготовлено технічний паспорт на квартиру, а в подальшому на його звернення до реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, йому видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру та свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Висновок суду про те, що акт приймання-передачі не підписувався продавцем квартири, апелянт вважає безпідставним та не підтвердженим жодними доказами. Висновком експерта не підтверджено такі твердження суду. Крім того суд зазначає, що підтвердженням доводів позивача щодо не підписання ним акту приймання-передачі квартири є те, що позивачем 08.05.2013 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру органом «БТІ Експерт». Однак, до реєстраційної служби при подачі документів на реєстрацію прав власності, ним подано технічний паспорт на цю ж квартиру, виготовлений 06.11.2014 року ФОП ОСОБА_6 Суд першої інстанції не вказав, який зв'язок мають технічні паспорти виготовлені на квартиру окремо позивачем та відповідачем з доводами щодо підписання чи не підписання сторонами акту здавання-приймання завершених будівництвом приміщень від 07.10.2014 року.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просили про їх задоволення.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечила. Вважала, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, тому просила рішення в даній справі залишити без змін.

Представник відповідача2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.12.2012 року між ПФ «Галицький двір», як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому (а.с.6), за умовами якого продавець зобов'язувався передати покупцю об'єкт нерухомого майна, який буде створений в майбутньому, а покупець мав прийняти квартиру у відповідності до укладеного договору та оплатити кошти (п.1.1 договору). Об'єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію об'єкта, згідно ч.2 ст.656 ЦК України, є майнові права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 92.3 м.кв. на 8 поверсі (п.1.2) вартістю 180 000 грн., оплата здійснюється стовідсотково (п.2.1), загальна сума договору може бути змінена продавцем виходячи з остаточних обмірів квартири зроблених ОБТІ (п.2.2). Сторони договору також домовилися про те, що продавець зобов'язується передати квартиру після здачі в експлуатацію, за складеним двохстороннім актом, після підписання якого, даний обов'язок продавця вважається виконаним (п.3.1.1), а обов'язок покупця визначено як оплата квартири (п.3.2.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що по укладеному договору від 29.12.2012р. між ПФ «Галицький двір», як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, не відбулося виконання покупцем обов'язку про оплату за квартиру, що буде створена в майбутньому, а тому такий договір слід розірвати. Зважаючи, що дії державного реєстратора відповідали встановленому порядку їх вчинення, однак акт приймання-передачі не підписувався продавцем квартири, то вимога позивача про скасування державної реєстрації прав на квартиру за відповідачем, у сукупності з вимогою про розірвання спірного договору, є такою що підлягає до задоволення.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ст. 526 ЦК України.

За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.3 ст. 692 ЦК України). Одностороння відмова від договору регулюється нормами договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України про його розірвання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що в день укладення спірного договору, директор позивача видав довідку від 29.12.2012р., яка підтверджує що відповідач сплатив 100% вартості квартири АДРЕСА_1 (а.с.9), що і не заперечується факт видачі такої довідки і самим позивачем, а ОСОБА_2 надав заздалегідь підготовлену розписку від 29.12.2012р., що в рахунок оплати зобов'язується на протязі 2-х днів, до 31.12.2012р., передати 100 000 штук цегли на суму 180 000 грн., яка не складалася в присутності представника позивача. (а.с.7).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо критичної оцінки виданої позивачем довідки від 29.12.2012р. Проте, місцевий суд допустився помилки, вважаючи,що ОСОБА_2 не виконав зобов'язання від 29.12.2012р. про зобов'язання протягом 2-х днів поставити товар на суму квартири, з огляду на наступне.

Позивачем не надано суду доказів, що спірна розписка була подана відповідачем. Висновок експертизи свідчить, що відповідач її не підписував. Інших доказів, що ОСОБА_2 її подав, як документ підготовлений раніше з наявним підписом матеріали справи не містять. Тому така розписка не могла бути прийнята судом першої інстанції, як належний доказ.

Згідно ст.691 ЦК на покупця покладається обов'язок не лише оплатити товар, але й вчинити за свій рахунок необхідні дії для здійснення такого платежу. Перелік дій, які повинен здійснити покупець для виконання обов'язку із оплати товару, визначається формою та видом оплати, які можуть встановлюватися у договорі купівлі-продажу, актах цивільного законодавства або випливати із вимог, що звичайно ставляться. Ці дії можуть полягати у підготовці певних документів, оплаті банківських послуг (при використанні безготівкової форми розрахунків). Дії, необхідні для здійснення розрахунків, визначаються главою 74 ЦК України та постановою НБУ № 637 від 15.12.2004 року, якою затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Так, пунктом 3 вище зазначеного положення передбачено порядок оформлення касових операцій, зокрема:

згідно п.3.1., касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів;

згідно п. 3.2, касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону;

згідно п. 3.2, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України;

згідно п.3.10, прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, комп'ютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну. У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, що вносять або одержують готівку, забороняється. Приймання і видача готівки за касовими ордерами може проводитися тільки в день їх складання. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються. У касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, платіжними картками, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі тощо), реквізит "Одержав" або "Прийнято від" не заповнюється. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України.

Отже, якщо відповідач оплачував на підприємстві то мав би отримати квитанцію до прибуткового касового ордера. Довідка про оплату вартості квартири, підписана лише директором підприємства й без підпису головного бухгалтера чи бухгалтера , не є належним розрахунковим документом і не може бути взята до уваги судом в якості безспірного доказу, який підтверджує оплату, оскільки це суперечить вимогам законодавства, що регулює ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про оплату спірної квартири, тобто він не виконав умови договору в частині оплати, а тому вимоги позивача про розірвання договору є обґрунтованими.

Судом також встановлено, що багатоквартирний житловий будинок з вбудованими торговими та громадськими приміщеннями (І черга) по АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію 20.03.2013р. (а.с.85-93).

Підставою реєстрації відповідачем прав на спірну квартиру став акт здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень №87/39 від 07.10.2014р., згідно якого продавець ПФ «Галицький двір» передає, а покупець ОСОБА_2 приймає двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 92.3 м.кв. на 8 поверсі (а.с.30). Згідно листа від 28.08.2013р. на бланку ПФ «Галицький двір» про перелік осіб, яким належить майнові права на об'єкти будівництва в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення (хоча в Декларації зазначено «з торговими та громадськими приміщеннями») по АДРЕСА_1, як витяг, де зазначався ОСОБА_2 - поверх 8 квартира АДРЕСА_1 (а.с.94). На підставі поданих документів ОСОБА_2, 10.11.2014 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та видано свідоцтво про право власності від 10.11.2014р. (а.с.59-60, 72).

На клопотання сторони позивача, ухвалою суду від 26.05.2015року було призначено почеркознавчу та судово-технічну експертизи для з'ясування справжності підпису директора ПФ «Галицький двір» Друка В.О. на невизнаних позивачем нібито виданих: акті здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень №87/39 від 07.10.2014р., і переліку осіб, яким належить майнові права на об'єкти будівництва в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення від 28.08.2013р., а також відтиск печатки на даних документах і підтвердження фірмового бланку позивача, а також поставлено запитання експерту щодо справжності підпису ОСОБА_2 на розписці від 29.12.2012р.

Згідно висновку експерта від 10.08.2015р. №09/03-228 (а.с.206-215), відтиск круглої печатки ПФ «Галицький двір» у акті здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень №87/39 від 07.10.2014р., і переліку осіб, яким належить майнові права на об'єкти будівництва в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення від 28.08.2013р., виконані не печаткою ПФ «Галицький двір» поданою в якості взірця (різний діаметр зовнішньої рамки різниться на 1 мм., є зміщення букв при взаємному розташуванні печатки, що досліджувалась на двох документах - акті і переліку та взірця-печатки), бланк переліку осіб, яким належить майнові права на об'єкти будівництва в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення від 28.08.2013р., не відповідає бланку ПФ «Галицький двір» наданих в якості для зразків. Підпис ОСОБА_2 на розписці від 29.12.2012р. виконаний не ОСОБА_2 Що стосується підпису директора ПФ «Галицький двір» Друка В.О., то оскільки сам підпис є обмеженим об'ємом (складається з однієї букви), то це не дозволило експертам виявити сукупність ознак, які індивідуалізують підпис саме певної особи.

Встановлено також, що печатка позивачем не була втраченою та дублікат не виготовлявся (а.с.248).

Отже, судом першої інстанції правильно констатовано, що оскільки договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому від 29.12.2012р., передача квартири повинна здійснюватися за відповідним двохстороннім актом між сторонами, а такий акт зі сторони позивача не видавався, так як експертизою підтверджено невідповідність печатки юридичної особи, то такий акт №87/39 здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень по АДРЕСА_1 від 07.10.2014 року слід оцінювати саме як доказ відсутності виконання умов договору зі сторони відповідача та подачу у реєстраційну службу даного документу з підробленою печаткою на ньому.

Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 331, 334 ЦК, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об'єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього.

Законом № 1952-ІV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2).

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. До похідних способів набуття прав належить набуття цього права на підставі правочинів (ст. 334 ЦК). Похідними способами набуття права власності є договори купівлі-продажу майна, в т.ч. майнових прав на річ в майбутньому. Таким чином, підставою похідного способу набуття права власності - є правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів, в даному спорі на підставі договору.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до статтей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно виникає у добросовісного набувача з дня державної реєстрації.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону № 1952-ІV).

За загальним правилом право власності у набувача майна саме за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюється такий порядок реєстрації прав. Так, рішення щодо державної реєстрації прав, приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно. Рішення державного реєстратора оформляється за допомогою Державного реєстру прав крім випадків, передбачених цим Порядком (п.3 Порядку).

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення (п.4).

Відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, несе заявник (п.6).

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (згідно п.15 даного Порядку).

Судом першої інстанції вірно зауважено також і те, що саме позивачем 08.05.2013 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 ПП «БТІ Експерт» (а.с.249-250). Однак, до реєстраційної служби при подачі документів на реєстрацію прав власності, ОСОБА_2 було подано технічний паспорт на цю ж квартиру виготовлений 06.11.2014р. ФОП ОСОБА_6 (а.с.95-96). При цьому техпаспорт поданий відповідачем за площею відповідає техпаспорту позивача, однак є розбіжності щодо площ окремих кімнат, висоти приміщень, поверху (8-й з мансардою та 9-й) тощо.

Посилання апелянта про те, що кошти за квартиру він надав позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки не надано до матеріалів справи жодного платіжного документу щодо внесення ним коштів в касу підприємтсва. Внесення коштів за товар повинно бути зафіксоване відповідними розрахунковими касовими документами, в т.ч. касовим ордером (чеком тощо).

Крім того, позивачем надано оборотно-сальдову відомість по розрахунковому рахунку ПФ «Галицький двір» (а.с.257) підтверджуючи відсутність поступлень коштів в касу товариства в разі поступлення коштів в касу або банківським документом, в разі внесення платежу через банк.

Колегія суддів зауважує, що згідно поданих представником позивача письмових доказів, а саме: статуту ПФ «Галицький двір», посадової інструкції виконроба, до повноважень виконроба не входить передача ключів покупцям квартири, як і власник чи директор фірми не вправі отримувати оплату за квартиру від покупця. А тому, такі доводи апелянта є безпідставними.

Таким чином суд повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та ухвалив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Його висновок про часткове задоволення позову є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк