Справа № 215/6672/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

за участю

представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача Доценко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Північний гірничо - збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з профзахворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ПівнГЗК" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював в небезпечних і шкідливих для здоров'я умовах праці на посадах помічника машиніста ексковатора, машиніста екскаватора на ПАТ «ПівнГЗК» (ВАТ «ПівнГЗК») в умовах , які характеризувалися перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища протягом 18 років 9 місяців з 02.07.1984 року по 24.10.2014 року.

За висновком обласної МСЕК від 15.09.2015 року було встановлено 50% втрати професійної працездатності. та визнано інвалідом третьої групи, з 01.10.2015 року, безстроково..

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.08.2014 р. підтверджено, що умови праці позивача не відповідали регламенту з охорони праці, мали місце перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а також показники шкідливих факторів та важкості праці згідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (далі СГХ) Криворізької міської СЕС. Вище означені обставини підтверджують згідно законодавству провину роботодавця.

Позивач вважає, що винним у даному ушкодженні його здоров'я є ПАТ «Північний ГЗК».

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодуванню моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає : трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

У зв'язку з професійним захворюванням у нього змінився спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він перебуває на диспансерному обліку, змушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Він відчуває себе немічним та безпорадним, йому протипоказані фізичні навантаження. Моральну шкоду він оцінює у 275 600,0 грн. яку просить стягнути на його користь.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» проти позову заперечує, вважає, що при працевлаштуванні позивача і в подальшому - в процесі його трудової діяльності, відповідач, на той час - Північний ГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обов'язки відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, а саме: проінформував позивача під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про її права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування.

Одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах.

Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в т.ч. в шкідливих умовах, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством.

Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці.

Ст. 38 КпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору - у визначений працівником термін, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, не меншому тримісячного заробітку.

Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України роботодавцю надано право розірвати трудовий договір із працівником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для припинення трудових відносин в цьому випадку є висновок медико-соціальної (МСЕК) або лікарсько-консультативної (ЛКК) комісії.

Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я.

Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору.

У зв'язку з цим слід зробити висновок, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України.

Відповідач - ПАТ «ПІВНГЗК» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але розмір моральної шкоди повинен бути зменшений, враховуючи також і провину позивача.. Але зазначений Акт не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він (Акт) підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності.

Тобто, Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 29.05.2015р. жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивачем.

Довідка МСЕК, на яку посилається позивач, також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції.

Статею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах на ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.37-42), за висновком обласної МСЕК від 15.09.2015 року було встановлено 50% втрати професійної працездатності. та визнано інвалідом третьої групи, з 01.10.2015 року, безстроково..(а.с.8-10).

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 15.09.2015 р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 15.09.2015 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.08.2014 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи він підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми. (а.с.6-9).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин і позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем - ПАТ «ПівнГЗК».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, а також , що причиною професійного захворювання позивача стала також праця в шкідливих умовах ПАТ «ПівнГЗК», і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на користь позивача 35 000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо- збагачувальний комбінат " на користь позовом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди - 35 000,0 грн. без утримання податку з фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат " на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: