Справа № 376/801/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко О. М.
Провадження № 22-ц/780/563/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 02.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

02.02. 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого судді:Дмитрієвої Л.Д.

суддів :Олійника В.І.,Сліпченко О.І.

при секретарі:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

В задоволенні інший частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 185 411.24 гривень ( сто вісімдесят пять тисяч чотириста одинадцять гривень 24 копійки). та стягнути з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 60 000.00 гривень ( шістьдесят тисяч гривень).

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Сквирського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами (том 2 кримінального провадження а. 241 - 243)., який ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року в частині призначення покарання залишено без змін., а в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, а кримінальне провадження у цій частині повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Вироком Сквирського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року встановлено, що 05 вересня 2012 року близько 15 години ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Mersedes BensVito» порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, чим скоїв ДТП в результаті якої потерпілому (позивачу) спричинену матеріальну шкоду.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 1187 ч. 2 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п. 6 передбачено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України).

Власником автомобіля марки «Mersedes Bens Vito» є відповідач по справі ОСОБА_4, однак під час скоєння ДТА автомобілем керував син ОСОБА_6 - ОСОБА_5, який також є відповідачем по справі та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди ( вартість пошкодженого автомобіля OPEL COMBOС VAN реєстраційний номер AM9790 BE у розмірі 175340, 51 грн; витрати на доставку автомобіля з м. Сквира до місця проживання позивача в м. Бердичів у розмірі 900 грн.; витрати на доставку автомобіля з місця ДТП до майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів у розмірі 6500 грн.; витрати на проведення авто товарознавчої експертизі у розмірі 600 грн.; 2070,73 грн. витрати на придбання ліків) з ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» він є неналежним відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачеві заподіяна моральна шкода, яка спричинена моральним та фізичним стражданням, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя та обґрунтовано визначив розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 30 000 грн.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та дослідженим доказам, які знаходяться в матеріалах справи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

Судова колегія, погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки такий відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

З наведеного судова колегія вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідно до вимог ст..213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України ,судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :