ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1924/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування - АДРЕСА_1 та заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Градострой» здійснювати дії щодо переоформлення майнових прав на квартиру АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивує тим, що 26.05.2006 року між ним та ТОВ «Градострой» було укладено договір про резервування квартири № 2006-Р/42, відповідно до умов якого ТОВ «Градострой» зобов'язався закріпити за ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1 Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, вніс першочерговий платіж 25.05.2006 року та решту повного пакету облігацій в термін до 02.06.2006 року. Згідно п.2.6 договору орієнтовний строк закінчення будівництва та здачі об'єкту в експлуатацію - ІV квартал 2007 року. Проте станом на 2015 рік об'єкт інвестування недобудований, не введений в експлуатацію. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Вислухавши пояснення позивачів, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

26.05.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Градострой» було укладено Договір про резервування квартири № 2006-Р/42, відповідно до умов якого ТОВ «Градострой» взяв на себе зобов'язання закріпити за позивачем АДРЕСА_1, розташовану на 22-му поверсі, загальною площею 71,69 кв.м., житловою площею 34,67 кв.м., за умови надання ТОВ «Градострой» в термін до 02 червня 2006 р. виписки з рахунку, яка підтверджує наявність у позивача права власності на повний пакет облігацій в кількості 7169 шт.

Відповідно до п.2.6 вищевказаного договору - плановий строк закінчення будівництва та введення в експлуатацію - IV квартал 2007 р. Згідно із п.4.2.3 зазначеного договору визначено обов'язок ТОВ «Градострой» збудувати будинок в строк згідно з датою введення будинку в експлуатацію, яка встановлена відповідно до проектно-кошторисної документації, але не пізніше дати, вказаної в п.2.6. договору.

Відповідно до прийому-передачі цінних паперів та виконаних робіт (до Договору купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой» від 25 травня 2006р.) позивачем було придбано повний пакет облігацій - в кількості 7169 шт. (загальною вартістю 322 605,00 грн.)

Разом з тим, відповідно до положень ст. 190 ЦК України - майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.ст.321,331 ЦК України, що регулюють порядок набуття права власності.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Проте, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, на час укладення сторонами договорів про резервування квартири, та купівлю-продаж облігацій, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність».

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за вказаними договорами про резервування квартири № 2006-Р/42 та купівлі - продажу облігацій ТОВ «Градострой» виконав в повному обсязі, придбавши повний вказаний пакет облігацій, закріпивши за собою право на квартиру, яку відповідно до умов договору про резервування квартири № 2006-Р/42, ТОВ «Градострой» повинно було збудувати.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном.

Таким чином, позивач набув можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб отримати право власності на двокімнатну АДРЕСА_1, розташовану на 22-му поверсі, загальною площею 71,69 кв.м., житловою площею 34,67 кв.м., у встановлений Законом порядок після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Твердження сторони позивача про те, що майнові права позивача на вищезазначену квартиру ким-небудь порушуються, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач виконав свої грошові зобов'язання за договором, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та не довів належними та допустимими доказами, що ці права є порушеними.

А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про інвестиційну діяльність», Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ст. ст. 177, 190, 328, 331, 392 ЦК України, ст.ст.3, 6, 10-11, 57-60, 79, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА