АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/475/16 (22-ц-/790/8418/15) Головуючий: 1 інстанції
Категорія: інші Доповідач: Міненкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді: Міненкової Н.О.,

суддів: Гальянової І.Г.

Костенко Т.М., за участю секретаря : Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого», третя особа - Ректор Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» Тацій Василь Якович про поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2015 року у суд звернулася ОСОБА_3 з позовом про поновлення на роботі. В обґрунтування посилалась на те, що 25 травня 1990 року на підставі наказу № 69 від 25 травня 1990 року вона була прийнята на посаду молодшого наукового співробітника НДС Харківського юридичного інституту. 05.10.1993 року на підставі наказу №-161-к від 06 жовтня 1993 року зарахована в аспірантуру з відривом від виробництва. Після закінчення аспірантури була зарахована на посаду асистента кафедри Історії держави та права України і з 24 квітня 1998 року трудові відносини були продовжені шляхом укладення контракту. Після збігу строку контакту з нею укладався черговий. 30 червня 2002 року написала чергову заяву про продовження трудових відносин і пішла у відпустку, а після виходу із відпустки їй стало відомо про те, що вона звільнена з 30 червня 2002 року.

Вважає звільнення незаконним так як ні копію наказу про звільнення ні трудову книжку вона не отримувала. У зв'язку з тим, що знаходилася у стресовому стані, а також у зв'язку із хворобою батьків не мала можливості вчасно захистити себе в суді і тому звернулася у суд лише в 2015 році..

До ректора академії звернулася 19 травня 2015 року та отримала лист, про те, що була звільнена з посади асистента з 29 червня 2002 року за п.2 ст. 36 КЗпП з виплатою компенсації за 56 днів невикористаної відпустки, про що здійснений запис в трудовій книжці. Трудова книжка була отримана 22 травня 2015 року.

В запереченнях на позов представник відповідача зазначав, що звільнення відбулося відповідно до вимог закону. Згідно з наказом від 26 червня 2002 року №-106-к позивача звільнено з посади асистента кафедри Історії держави та права України з 29 червня 2002 року, виплачено допомогу на оздоровлення в розмірі 40% місячного посадового окладу та компенсацію за 56 календарних днів невикористаної відпустки., що підтверджується особовим рахунком та довідкою бухгалтерії «-125-15-1203 від 13.08.2015 року. В день звільнення позивачка не з'явилася до інституту, у зв'язку з чим їй було направлено повідомлення про необхідність отримати трудову книжку від 29.06.2002 року. З вимогою про направлення трудової книжки поштою остання не зверталася.

Заперечували проти доводів позивачки відносно того, що дія контракту була продовжена на невизначений строк.

Також зазначали, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати в частині відмови в позові. Погоджується з висновками суду щодо не пропущення нею строків позовної давності для звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підписуючи контракт в жовтні 1996, квітні 1998 та в липні 2001 роках позивачка знала, що контракт є особливою формою трудового договору, який укладається на певний термін і закінчується після закінчення такого терміну. Контракт був підписаний позивачкою добровільно, його умови її влаштовували.

ОСОБА_3 була науково - педагогічним працівником (займала посаду асистента кафедри історії держави та права) на протязі 1996-2001 років. ЇЇ звільнення за пунктом 2 ст. 36 КЗпП України було законним і обґрунтованим, так як підставами звільнення стало закінчення строку дії контракту. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону.

Пункт 2 частини першої ст. 23 КЗпП виокремлює трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін. Строкові договори. Ці договори можуть укладатися як при прийняття на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладення (переукладення) строкового трудового договору.

Строковий трудовий договір може укладатися на будь - який строк, визначений за погодженням сторін, при цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії (якщо взагалі не заборонено в даному випадку укладати трудовий договір на строк).

Порядок укладання контракту з педагогічними та науковими працівниками передбачений ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту», Положенням про порядок наймання і звільнення педагогічних та науково - педагогічних працівників, закладів освіти, що є у державній власності, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 05.08.1993 року №- 293.

При звільненні з позивачкою було проведено розрахунок у повному обсязі.

Доводам позивачки про те, що після звільнення відповідачем проводилися виплати в 2005 році, в квітні, грудні 2006 року та 2008 роках допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, надбавки за вислугу років, згідно з довідкою на (а.с.75), судом першої інстанції надана належна оцінка та зазначено, що позивачка як науково - педагогічний працівник підпадала під дію Постанови КМУ №-934 від 19.09.2005 року «Про реалізацію Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту», а тому здійснення цих виплат після звільнення позивачки не свідчить про продовження дії контракту.

Судова колегія вважає, що судом постановлено законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогами ст. т. 213,214 ЦПК України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції вимог процесуального закону чи матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,317,319 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - І.Г. Гальянова

Т.М. Костенко