Провадження № 2/521/677/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 січня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.
при секретарі - Варналій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
В С Т А Н О В И В:
Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, у розмірі 3654 гривні.
На думку позивача, станом на 09.07.2015 року, сума заборгованості відповідача становить 4 632 681,95 гривень: яка складається з: заборгованості за кредитом 2 031 436,74 гривні; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1 991 633,14 гривень та пеня 570 646,53 грн.
З урахуванням викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.
В судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності. Також позивач вказав, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу її реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, але у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд, ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі тих матеріалів, які долучені до позову.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків з кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.(а.с. 31)
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.п. 4.1., 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.2., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3., 4.3., 4.4. іпотечного договору від 19.04.2007 року, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1434, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором; в інших випадках, відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. (а.с. 23)
Як вбачається з листа-вимоги, направленої на адресу ОСОБА_1за вих. №31.4-08/3015/15 від 16.07.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» вимагає виконати порушене зобовязання - погасити наявну заборгованість у повному обсязі, зі сплатою процентів за користування кредитом, з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя разом з усією правовстановлюючою документацією, ключами та технічним паспортом або оформити та передати довіреність на право здійснити іпотекодержателем продаж предмету іпотеки у порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та довіреність на право отримати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку про склад сімї і дублікат правовстановлюючого документу.(а.с. 27)
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження, надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання, містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Статтями 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», встановлена можливість одержання задоволення вимог кредитора шляхом визнання за ним права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя та спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно роз'яснень п. 9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки, згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.
Іпотекодавець -відповідач по справі, передала в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру за № 45, в будинку за №68 по вулиці Рекордній (нині вул. Бабаджаняна) в місті Одесі.(а.с.21).
За зазначеною адресою відповідач по справі зареєстрована та проживає.
Доказів наявності іншого майна у відповідача, позивачем до суду не надано.
За змістом статті 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначений Закон набирає чинності, з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).
Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.
Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-46 цс 15 від 15 квітня 2015 року, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта банк».
Проте, враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку, що на час дії вказаного закону, виконання даного рішення слід відстрочити.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 3, 15, 11, 16, 61, 107,169, 208, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 16, 203, 215, 233, 525, 526, 530, 572, 625, 626, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд
В И Р І Ш И В:
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Виконання даного рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 45, по вулиці Рекордній (нині - Бабаджаняна) буд. №68 в місті Одеса, відстрочити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України", наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті» від 03 червня 2014 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів, з дня отримання копії заочного рішення.
Позивачем рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.
Суддя: Н.В. Мирончук