Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/4033/15ц Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/206/16 Суддя-доповідач: Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ»

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року

у справі за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Форт», третя особа Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», третя особа Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року СВК «Вільнянськ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ФГ «Форт», третя особа: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов заявлений з таких підстав.

01.07.2004 року СВК «Вільнянськ» уклало з ОСОБА_5 договір оренди землі, згідно якого СВК «Вільнянськ» отримало у у користування належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 6,74га. Договір було укладено строком на 10 років, його державна реєстрація відбулася 05.04.2007 року. Проте, їм стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений з ФГ «Форт» 21.05.2014 року. Вони вважають цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в їх користуванні на підставі належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди, строк дії якого не сплив. Тому власник земельної ділянки та ФГ «Форт» уклали оспорювану угоду всупереч вимогам закону. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку СВК «Вільнянськ», порушують вимоги ст.203 ЦК України, ст.ст. 15, 33 Закону України "Про оренду землі". Крім того, земельна ділянка до укладення спірного договору у позивача не вилучалася, користування нею припинено не було, а у самому договорі відсутня така істотна умова, як кадастровий номер земельної ділянки.

СВК "Вільнянськ" просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 21.05.2014 року, скасувати рішення про його державну реєстрацію, та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.10.2015 року у порядку правонаступництва після померлого відповідача ОСОБА_4 до участі у справі в якості відповідача залучений ОСОБА_3, який в порядку спадкування набув право власності на вказану земельну ділянку.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до СВК «Вільнянськ», третя особа Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.07.2004р. та додаткової угоди до нього від 28.05.2009р., скасування його державної реєстрації.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_3, визнаючи факт укладення ОСОБА_4 договору оренди з СВК "Вільнянськ" від 01.04.2004 року, посилається на ч.1 п.40 цього договору, згідно якого перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди. При цьому звертає увагу, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до нього в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який укладав договір в якості орендодавця. Крім того, ОСОБА_3 вказав, що згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-127цс13 від 18.12.2013 року, строк дії договору оренди земельної ділянки слід обчислювати не з моменту його державної реєстрації, а з моменту його підписання сторонами. Тобто, на момент розгляду справи договір з СВК "Вільнянськ", укладений 01.07.2004 року, є припиненим. Просив суд розірвати договір оренди землі, укладений 01.07.2004 року з СВК "Вільнянськ", разом з додатковою угодою від 28.05.2009 року, та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору оренди та додаткової угоди.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог СВК «Вільнянськ» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі від 01 липня 2004 року та додаткову угоду до цього договору від 28 травня 2009 року, укладені між ОСОБА_4, як орендодавцем, та СВК "Вільнянськ", як орендарем. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду СВК «Вільнянськ» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги СВК «Вільнянськ» задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника СВК «Вільнянськ» Юсубова Є.С., представника ОСОБА_3 та ФГ «Форт» ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

01.07.2004 року ОСОБА_5 як орендодавець та СВК "Вільнянськ" як орендар уклали договір оренди землі, згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування належна ОСОБА_4 на праві власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,74га кадастровий НОМЕР_1. Договір пройшов державну реєстрацію 05.04.2007р. (а.с. 5- 7).

Строк дії договору визначено сторонами у 10 років (п.8).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.189).

ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.190).

ОСОБА_3 21.05.2014р. уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ФГ «Форт», який зареєстрований 12.06.2014р. (а.с.192-195).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла таких висновків.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та належного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

З оскарженого рішення вбачається, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог СВК «Вільнянськ» про визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного ОСОБА_3 з ФГ «Форт», суд першої інстанції не вказав мотивів, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, не спростував наведених позивачем фактичних та правових підстав позовних вимог.

Суд не дав оцінки позовним вимогам про визнання недійсним договору оренди землі від 21.05.2014р., укладеного ОСОБА_3 з ФГ «Форт», з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України та норм Закону України «Про оренду землі». Судом першої інстанції належним чином не перевірена відповідність вимогам закону позовних вимог про розірвання договору оренди землі, укладеного 01.07.2004р. ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ».

Колегія суддів вважає, що підлягають застосуванню при вирішенні спору такі норми матеріального права.

Підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме, невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

За змістом норми частини 3 ст.651 ЦК України одностороння відмова від договору можлива лише у випадках, коли вона прямо передбачена законом або договором.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором ( ч.4 ст.31 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 39 договору від 01.07.2014р. встановлена заборона розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

ОСОБА_3 вважає, що він, як спадкоємець ОСОБА_4 набув право на розірвання договору від 01.07.2004р. в силу п.40 цього договору.

З такою думкою погодитися неможливо, оскільки згідно з вимогами ст.ст.1216,1218,770 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі зміни власника речі,переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Ст.31 Закону України "Про оренду землі" не передбачено припинення договору оренди у випадку смерті орендодавця.

Посилання ОСОБА_3 на п.40 цього договору, яким встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору не вказує, що такі зміни або розірвання можливі в односторонньому порядку.

Таким чином, висновок рішення суду першої інстанції про розірвання договору від 01.07.2004р., який ґрунтується на п.40 договору без врахування п.39 цього ж договору та без врахування норм матеріального права, є хибним.

ОСОБА_3, не розірвавши вищезазначеного договору оренди землі від 01.07.2004р. у передбачений законом та умовами договору спосіб, 21.05.2014р. уклав договір оренди землі з ФГ «Форт».

Згідно ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Способами захисту прав власника або землекористувача на земельну ділянку є визнання прав, визнання угоди недійсною ( п. "а", п."в" ч.3 ст.152 ЗК України).

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду колегія суддів бере до уваги роз'яснення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» де сказано: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Момент вчинення оспорюваного правочину 21.05.2014р. свідчить про порушення прав позивача, який набув прав орендаря за договором від 01.07.2004р., укладеним на 10 років.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, положення договору оренди, укладеного СВК «Вільнянськ» із ОСОБА_4 та договору оренди укладеного ОСОБА_3 з ФГ «Форт», а також на підставі ч.3 ст.215 ЦК України необхідно дійти висновку про захист права орендаря СВК «Вільнянськ» шляхом визнання недійсним договору оренди від 21.05.2014р. укладеного між відповідачами, предметом якого є земельна ділянка, що на законних підставах перебувала в оренді позивача.

Вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі від 01.07.2004р. та додаткової угоди від 28.05.2009р. не підлягають задоволенню також і з таких підстав.

Статтями 1,13,24,25,31,32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст..ст.24,25 Закону.

Статті 651, 652 ЦК України передбачають, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, в зв'язку з істотною зміною обставин та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Наявність визначених законом підстав для розірвання договору оренди від 01.07.2004р. не доведена ОСОБА_3, тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно, не підлягають задоволенню його позовні вимоги про розірвання додаткової угоди від 28.05.2009р. до вказаного договору щодо зміни орендної плати, оскільки є похідними від вимог про розірвання безпосередньо договору оренди, які визнані такими, що задоволенню не підлягають.

У вказаній частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

В частині позовних вимог СВК «Вільнянськ» про скасування рішення про державну реєстрацію оспореного ними договору оренди доводи апеляційної скарги не мають свого підтвердження, оскільки Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області бере участь у справі в якості третьої особи, позовних вимог до якої заявлено не було.

Крім того, вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

За ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги СВК «Вільнянськ» щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки з матеріалів справи вбачається та не оспорювалося під час апеляційного розгляду справи, що СВК «Вільнянськ» не має перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою, обробляє її як орендар до теперішнього часу.

Виходячи з встановленого необхідно зробити висновок, що позовні вимоги СВК «Вільнянськ» в цій частині суперечать змісту ст. 3, ч. ст. 15 ЦПК України згідно яких особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що обставини на підтвердження позову СВК «Вільнянськ» в частині вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.05.2014р. між ОСОБА_3 та ФГ «Форт» доведені належним чином, а заперечення відповідачів не ґрунтуються на законі. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.07.2004р. та додаткової угоди від 28.05.2009р. задоволенню не підлягають. Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Встановлена наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у частині вимог СВК «Вільнянськ» про визнання недійсним договору оренди землі від 21.05.2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Форт».

В силу ст.88 ЦПК України на користь СВК «Вільнянськ» з відповідачів підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 1023,12грн (а.с.1, 223), що становить по 511,56грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ»задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий № :02:002:0015, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Форт» 21 травня 2014 року.

Стягнути на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» судові витрати з ОСОБА_3 511,56грн., Фермерського господарства «Форт» 511,56грн.

У задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 21 травня 2014 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2004 року, скасування його державної реєстрації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: