АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/474/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/189/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 47 (І) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Батько», Державної реєстраційної служби РУЮ Дніпропетровської області , треті особи Управління Державного земельного агентства Криворізького району в Дніпропетровської області, Фермерське господарство «Тріскало» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації , зобовязання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до фермерського господарства «Батько», Державної реєстраційної служби РУЮ Дніпропетровської області , треті особи Управління Державного земельного агентства Криворізького району в Дніпропетровської області, Фермерське господарство «Тріскало» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації, зобовязання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,4359 га, яка розташована на території Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер -01-001-0955.

15 липня 2014 року між позивачем та ФГ "Тріскало" укладено договір про надання послуг щодо виконання господарством за її завданням комплексу послуг із вирощування озимої пшениці. Строк дії вказаного договору було встановлено до 31.07.2015 року.

У вересні 2014 року до ОСОБА_2 звернулися представники ФГ "Батько" та запропонували укласти договір оренди земельної ділянки, пояснивши що ФГ "Батько" та ФГ "Тріскало" це одне господарство, яке здійснює єдину спільну господарську діяльність. Вона погодилася на укладення договору оренди та підписала його не читаючи тексту. Наприкінці вересня 2014 року до неї звернулися представники ФГ "Тріскало" з прохання роз'яснити, чому ФГ "Батько" чинить їм перешкоди у виконанні робіт на вказаній земельній ділянці. Ознайомившись детально з договором оренди вона зрозуміла, що ФГ "Тріскало" та ФГ "Батько" є різними суб'єктами господарювання, і те, що представники ФГ "Батько" вдалися до обману та спірний договір не відповідає її волі та відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням, самовільно змінивши його з ведення особистого селянського господарства на ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_2 просила суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 09.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ "Батько", скасувати його державну реєстрацію, повернути земельну ділянку позивачу та стягнути з відповідача ФГ "Батько" судові витрати по справі понесені позивачем, а саме 842,66 грн. судового збору та 1583,40 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_2 та її представник подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом не взято до уваги, що оспорювана угода укладена шляхом обману, всупереч волі позивача, її інтересів, не враховано обмеження права позивача на використання власної земельної ділянки.

Судом не взято до уваги наявність двох взаємновиключних договірних зобовязань по одній земельній ділянці.

Крім того, судом не враховано зміну цільового призначення земельної ділянки відповідачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту обману зі сторони відповідача при укладенні договору оренди земельної ділянки, а також зміну її цільового використання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 230 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним є вчинення його під впливом обману, який має місце якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пункт 20 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз'яснює, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів факту обману ОСОБА_2 при укладенні спірного договору з ФГ "Батько".

В тексті спірного договору оренди земельної ділянки від 09.09.2014 року визначено стороною ФГ "Батько", а не ФГ "Тріскало", тому посилання позивача, що вона не усвідомлювала правові наслідки укладеного договору та не знайомилася з його текстом, не свідчать про введення її в оману відповідачем ФГ «Батько».

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність порушення відповідачем цільового призначення орендованої земельної ділянки, як підставу недійсності правочину.

Згідно ст. 19 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності, здійснюється компетентними органами, за ініціативою власника землі.

Стаття 22 ЗК України передбачає, що землями сільськогосподарського призначення, залежно від категорії, визнаються землі, надані, в тому числі, для виробництва сільськогосподарської продукції. До категорій земель сільськогосподарського призначення, серед інших, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та надаються у користування громадянам, у тому числі для ведення особистого селянського господарства, а також сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Тому, посилання позивача на ст. 21 ЗК щодо порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, є підставою для визнання договорів недійсними, колегія суддів не приймає до уваги.

В матеріалах справи відсутні відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 1,4359 га, яка розташована на території Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області кадастровий номер -01-001-0955, із її цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам, у тому числі для ведення особистого селянського господарства, а також сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Закон України "Про ведення особистого селянського господарства" не містить заборони щодо передачі земельних ділянок для особистого селянського господарства в оренду іншим суб'єктам для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначення в тексті оспорюваного договору оренди, як предмету оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не є зміною цільового призначення земельної ділянки, оскільки і землі для особистого селянського господарства і землі для товарного сільськогосподарського виробництва за цільовим призначенням належать до земель сільськогосподарського призначення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

ОСОБА_4