РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3. ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок та забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг.

Враховуючи, що відповідач не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, станом на 14.04.2015 утворилась заборгованість. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 2 423,28 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу 365, 33 грн., 3 % річних у розмірі 21,89 грн., пеню в сумі 1 967,29 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Рада» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Позивач зазначив, що 10.11.2014 між ТОВ «Рада» та відповідачем укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, умови за яким, відповідач не виконує, а саме не сплачує кошти за надання позивачем послуг.

Справа № 753/7525/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1631/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказував, що суд першої інстанції не прийняв в якості доказу розрахунок заборгованості з огляду на те, що він не завірений ні печаткою, ні штампом позивача. Вважав, що дані вимоги є необґрунтовані, оскільки жодною нормою законодавства не передбачено завірення розрахунку печаткою.

Крім того, наголошував, що відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, представник ТОВ «Рада» просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

10.11.2014 між ТОВ «Рада» та ОСОБА_1 укладений договір про надання житлово-комунальних послуг (а.с.7-12).

Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов'язався не менш ніж за один місяць до 20 числа місяця, що передує розрахунковому, вносити платежі по авансовій системі.

Судом першої інстанції також було встановлено, що у відповідача перед ТОВ «Рада» відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2014 по 31.03.2015.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСББ «13-й квартал», яке прийняло на баланс будинок АДРЕСА_2, уклало договори по наданню житлово-комунальних послуг з власниками квартир в даному будинку, за якими вони отримують послуги та сплачують за них кошти, а відтак позовні вимоги ТОВ «Рада» задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, обов'язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом покладається на власника та наймача (орендаря) квартири, житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно п.7.1 договору від 10.11.2014 №УЖІР0-5/10/11/14 про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між ТОВ «Рада» та ОСОБА_1, вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років. Договір вважається продовженим на кожний наступний термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2014 ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Рада» із заявою про припинення дії договору від 10.11.2014 про надання житлово-комунальних послуг (а.с.51). Вказана заява позивачем розглянута не була.

01.06.2015 співвласниками будинку АДРЕСА_2 був складений акт про те, що в період з листопада 2014 по травень 2015 ТОВ «Рада» не надавало послуг по утриманню будинку (а.с.49).

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено та учасниками процесу не заперечувалося, що в період з листопада по грудень 2014 року ТОВ «Рада» лише частково надавала послуги з вивезення побутових відходів. За вказану послугу у даний період відповідачем оплата здійснена не була, що також сторонами в судовому засіданні не заперечувалося.

Відповідно до п. 4.1.2 договору від 10.11.2014 несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі 0,1% відсотка від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Встановлені судом обставини свідчать про порушення відповідачем договірних зобов'язань та вимог наведених вище норм чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності доказів щодо розірвання договору між сторонами, договір від 10.11.2014 про надання житлово-комунальних послуг, укладений між ТОВ «Рада» та ОСОБА_1 є чинним, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в період з листопада по грудень 2014 року у розмірі 97, 72 грн.

Судом першої інстанції правильно зазначено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСББ «13 квартал» в подальшому уклало договори по наданню житлово-комунальних послуг з власниками квартир, розташованих у зазначеному житловому будинку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «13 квартал» надає житлово-комунальні послуги, а власниками квартир у даному будинку здійснюється оплата за надані послуги.

Разом з тим, укладення ОСОБА_1 договорів з ОСББ «13 квартал» не звільняє його від обов'язку сплатити ТОВ «Рада» заборгованість за вже надані послуги.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2,48 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед ТОВ «Рада» за період з листопада по грудень 2014 року.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» 97 (дев'яносто сім) гривень 72 коп. та 2 (дві) грн. 48 коп. у відшкодування судового збору.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: