АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/183/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Власенка О.В.

секретар Кошельник В.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до Прокуратури Хмельницької області, ОСОБА_2 про звільнення майна з під арешту.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що 10 травня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №880/23-РК 4 за умовами якого (п.1.1.) Кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 215 000 грн. зі сплатою 18% річних та комісій з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом не пізніше 09 травня 2016 року. В якості забезпечення виконання зобовязання відповідачем 10 травня 2011 року між сторонами укладено Іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» двокімнатну квартиру №75, загальною площею 45,3 кв.м. за адресою м. Хмельницький, просп. Миру, 84.

Позивач зазначає, що рішенням Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків стягнуто із відповідачки на його користь заборгованість по кредитному договору №880/23-РК 4 в сумі 273 723, 50 грн. та держвиконавцем Другого МВ ДВС Хмельницького МУЮ 24 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного вище рішення і 18 жовтня 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. ПАТ «Укрсоцбанк» вказує, що держвиконавець не може здійснити реалізацію предмета іпотеки та виконати рішення третейського суду, оскільки наявна

_________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Справа № 22ц/792/183/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 58

постанова слідчого СВ прокуратури Хмельницької області ОСОБА_4 від 30 травня 2011 року, що зареєстрована 02 червня 2011 року в Єдиному реєстрі обтяжень за № 11246444, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, внаслідок чого ПАТ «Укрсоцбанк» обмежений у праві на його реалізацію. Позивач зазначає, що його вимоги на спірне майно мають вищий пріоритет і просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з під арешту квартиру № 75 по просп. Миру в м. Хмельницькому, що належить ОСОБА_2 та передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору від 10 травня 2011 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права і просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що судом порушено ст. ст. 572, 577, 585, 589 ЦК України та вказує на те, що у позивача існує переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження і ПАТ «Укрсоцбанк» має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції порушено ст. ст. 15, 213, 214 ЦПК України, а саме: відмовляючи в позові суд виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» є неналежним позивачем та ним невірно було обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки апелянт не є власником або володільцем майна, тому не вправі вимагати звільнення з-під арешту, а свої права може захистити при виконанні рішення суду шляхом пріоритету задоволення його вимог. Однак, апелянт вважає, що так як він не є учасником кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, тому у нього відсутнє процесуальне право на оскарження постанови слідчого щодо накладення арешту на майно у порядку визначеному КПК України. Оскільки позовні вимоги стосуються питання про звільнення майна з під арешту, право на яке у позивача як іпотекодержателя виникло із цивільних правовідносин, тому позивач має право на захист свого порушеного права у спосіб, визначений ст. 15 ЦПК України і ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційну скаргу підтримала і просить її задовольнити.

Представник Прокуратури Хмельницької області та ОСОБА_2 до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 травня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 880/23-РК 4, за умовами якого (п.1.1.) Кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 215000 грн., зі сплатою 18% річних та комісій з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом не пізніше 09 травня 2016 року. (а.с.7- 10).

На забезпечення виконання зобовязань по зазначеному вище кредитному договору 10 травня 2011 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2П передає в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Укрсоцбанк» квартиру № 75 площею 45,3 кв.м, розташовану по проспекту Миру, 84 в м. Хмельницькому, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.09.2004 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 6566. ( а.с. 11-12).

Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 10 травня 2011 року на квартиру № 75 площею 45,3 кв.м., що розташовану по проспекту Миру, 84 в м. Хмельницькому, власником якої є ОСОБА_2, накладено заборону, арешт. (а.с.13).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору № 880/23-РК 4 від 10 травня 2011 року в сумі 270 617 грн. 33 коп. та 3106 грн. 17 коп. третейського збору, а 16 серпня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано на виконання зазначеного вище рішення виконавчий лист № 755/14909/13-ц. (а.с.15, 33-35).

24 вересня 2013 року державним виконавцем Другого МВ ДВС Хмельницького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 755/14909/13-ц, виданого 16.08.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості. Також, 18 жовтня 2013 року державним виконавцем Другого МВ ДВС Хмельницького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: всього рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 листопада 2015 року 02 червня 2011 року зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 на підставі постанови слідчого СВ прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року. (а.с.37-40).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_2, а позовна вимога ПАТ «Укрсоцбанк» ґрунтується не на праві власності, а на праві іпотекодержателя, тому у позивача відсутні правові підстави для звернення з вимогою щодо звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки це майно йому не належить. Суд прийшов до вірного висновку, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права

Згідно з ч.ч. 1,3 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 317 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального права є безпідставними, виходячи із слідуючого.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України , Законом України «Про іпотеку» , Законом України «Про заставу» , Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» .

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається із положень ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» не є власником чи володільцем спірного нерухомого майна на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що поза увагою суду залишилося наявне у позивача переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження і накладення будь - якого іншого арешту на спірне майно є перешкодою для реалізації ПАТ «Укрсоцбанк» предмета іпотеки, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося, а позивач у відповідності до рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року отримав лише право стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права є безпідставними, адже суд, відмовляючи у задоволенні позову вірно виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» є неналежним позивачем, адже він не є власником чи володільцем арештованого майна і права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна можуть бути задоволені не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк