Справа № 212/9692/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю: секретаря Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем і визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Співвласниками даної квартири є померла ОСОБА_3, позивач та її неповнолітній син ОСОБА_4, які постійно мешкали та були зареєстровані у вказані квартирі. З метою оформлення субсидії та економії коштів на сплату комунальних послуг, позивач разом з неповнолітнім сином знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але залишилися постійно проживати в ній.

Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті матері, позивач звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом, але постановою нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщину, оскільки позивач не була зареєстрована з померлою на день її смерті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючи на підстави викладені у позові.

Представник відповідача по довіреності ОСОБА_5 надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, просить постановити рішення згідно чинного законодавства.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають задоволенню.

До такого висновку суд прийшов на підставі наступного.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка на день смерті була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, 17).

Вказана квартира на праві приватної власності належить померлій ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/3 частині кожному, що підтверджено свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 01 квітня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.04.2009 року (а.с. 8-9).

За життя ОСОБА_3З заповіт не залишала, єдиним спадкоємцем за законом є позивач - ОСОБА_1.

Після смерті матері, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 Проте, постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері - ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1, з померлим спадкодавцем зареєстрована за однією адресою на день відкриття спадщини не була, з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звернулась, тобто пропустила строк прийняття спадщини (а.с. 7).

Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК він не заявив про відмову від неї.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

У судовому засіданні встановлено, що позивач своєчасно не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки з померлою постійно проживала без реєстрації за однією адресою. З акту від 25 листопада 2015 року, наданого позивачем до матеріалів справи (а.с. 12), складений мешканцями будинку АДРЕСА_1 та завірені майстром дільниці ТОВ «КК «ДОМ.КОМ», підтверджується факт спільного мешкання ОСОБА_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 по день смерті останньої.

При цьому, допитані у суді свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожний окремо вказали суду, що мешкають у квартири АДРЕСА_3, поверхом нижче мешкає позивач, разом з неповнолітнім сином. До 2013 року, з ними мешкала мати позивача, з якою вели спільне господарство, дбали та піклувалися один одним. У 2013 році ОСОБА_3 померла.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності.

Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, враховуючи, що встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 16, 57, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 15-16, ст. 1218, ст. 1220, ст. 1223, ст. 1226, ст. 1268-1269, ст. 1270, ст. 1296-1298 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем і визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, постійно проживала разом з матір'ю ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис