Справа № 431/3119/16-ц
Провадження №2/431/980/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

25 липня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря Савкової Т.Є.,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 25 000 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 23.07.2013 року по день вирішення справи в суді.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 23 травня 2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач зобовязувався передати йому у власність ковані металеві вироби, доставити та встановити їх, а він (позивач) зобовязувався здійснити попередню оплату в розмірі 75% від вартості замовлення, прийняти товар та оплатити після встановлення виробів ще 25% вартості, що підтверджується замовленням №11 від 23.05.2013 року. Відповідно до вказаного договору відповідач зобовязувався до 23.07.2013 року доставити та установити ковані металеві прозорі ворота в кількості 1 шт. вартістю 8600 грн., вставку паркана в кількості 1 шт. вартістю 7600 грн., решітки на вікна в кількості 7 шт. вартістю 5100 грн., перила для ганку в кількості 2 шт. вартістю 3465 грн., паркан в кількості 8 секцій вартістю 8360 грн. Загальна вартість заказу становила 33 000 грн. У звязку з відсутністю необхідного виду паркану в кількості 8 секцій сторони на початку червня 2013 року досягли домовленості про те, що ця частина замовлення скасовується, що підтверджується підписом позивача та викресленням рядку в замовленні напроти номеру 4 найменування виробу. Таким чином, між сторонами на підставі договору, який відповідно до ст.629 ЦК України є обовязковим до виконання, виникли взаємні договірні зобовязання, за якими відповідач зобовязаний був у встановлений строк (до 23.07.2013 року) доставити та встановити ковані металеві вироби, а позивач зобовязаний був у встановлений строк провести оплату попередньої вартості та прийняти товар. На виконання умов вказаного договору, які узгоджуються з положеннями ст.693 ЦК України, позивач здійснив попередню оплату вартості товару в сумі 25 000 грн., тобто свої зобовязання за договором виконав належним чином. Вважає, що відповідач у встановлений договором строк зобовязання не виконав та ухиляється від його виконання до теперішнього часу, що підтверджується доданими до позову фотокартками. Тому на підставі положень ч.2 ст.693 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти за попередню оплату товару в сумі 25 000 грн.

Позивач вважав, що відповідачем порушено його право внаслідок цього йому завдано моральної шкоди, оскільки на його думку, у звязку з неправомірними діями відповідача вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Він став знервований, відчув неповагу до себе, погано спить та весь час думає про невиконання зобовязання з боку відповідача. В результаті цього істотно порушились його плани на майбутнє, оскільки сплачені грошові кошти він взяв у родичів в борг та мав намір для необхідної безпеки встановити решітки на вікна і встановити паркан. Його моральні страждання посилились, коли він дізнався про відмову відповідача повернути йому сплачені кошти, котрі для нього є значними. Негативні емоції, переживання вплинули на спокій та стан його здоровя, а також на спосіб його життя, так як він змушений витрачати свій час на звернення до відповідача, до міліції, органів прокуратури, інспекції з питань захисту прав споживачів, відповідних судових інстанцій та змушений звернутися з цього приводу із зазначеним позовом. Як зазначає позивач, намагання відповідача ввести в оману запереченням того, що вони не домовлялися про доставку та встановлення товару і в даному випадку укладався договір побутового підряду свідчить про ведення нечесної підприємницької практики з боку відповідача, що додає йому суттєвих моральних страждань та зневірення у чесність та порядочність людей. На думку позивача, при оформленні замовлення від 23.05.2013 року вони з відповідачем обумовлювали саме умови договору купівлі-продажу товару, в якому зазначили суму попередньої оплати товару, як це передбачено ст.693 ЦК України, який в себе включає також умови щодо доставки та монтажу виробів. Позивач вказує на те, що Цивільним кодексом України не передбачено попередньої оплати товару при договорі побутового підряду, а ст.873 ЦК України встановлено те, що робота оплачується замовником після її остаточного передавання підрядником. До того ж частиною 8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договору із споживачами тлумачаться на користь споживача. Позивач вважає, що не оформлюючи договір відповідно до вимог ЦК України, відповідач вже в момент укладення договору мав на меті ввести його в оману, що свідчить про його недобросовісність. Крім того, в замовленні вказано, що остаточний розрахунок проводиться після установки виробів, що підтверджує факт домовленості щодо доставки та установки товару. Позивач звертає увагу на те, що під час проведення позапланової перевірки Інспекції з питань захисту прав споживачів у Луганській області ОСОБА_2 надав оригінал замовлення від 23.05.2013 року, яке суттєво відрізняється від екземпляру позивача, що свідчить про те, що відповідач самостійно без узгодження здійснив невідомі позивачу дописки в даному документі, що підтверджує його твердження про нечесність та непорядочність і завдає йому додаткових моральних страждань, оскільки він (позивач) коли віддавав гроші відповідачу в момент укладення договору вважав його чесною і порядною людиною, однак помилився в цьому. До того ж внаслідок значної інфляції та підвищення цін, тарифів та послуг за період з липня 2013 року по сьогоднішній день розмір грошових коштів значно знецінився, що додає йому моральних страждань. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування є адекватним спричиненій йому моральній шкоді із врахуванням характеру та обсягу моральних страждань.

Крім того, позивач просить згідно наданого розрахунку стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами в сумі 25 000 грн. (сума попередньої оплати товару) за період з 23.07.2013 року по день повернення суми попередньої оплати виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України, оскільки вважає, що відповідач користувався його коштами, а тому повинен відповідно до чинного законодавства сплатити розмір процентів, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. В письмових запереченнях, наданих до суду, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки вважав, що зобовязання по виготовленню кованих металевих виробів згідно замовлення №11 від 23 травня 2013 року на виконання договору побутового підряду виконав своєчасно та у повному обсязі, тому не має перед ОСОБА_1 жодних зобовязань. В обґрунтування викладеного зазначає, що факт наявності виробів та виконання умов договору підтверджується численними перевірками з боку правоохоронних органів та інспекції з питань захисту прав споживачів. Натомість ОСОБА_1 за одержанням виконаної роботи не зявився, тим самим ухилився від її прийняття. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що між сторонами був укладений саме договір підряду, оскільки згідно замовлення відповідач зобовязувався виконати за завданням замовника виготовлення металевих виробів, а позивач прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що відсутні необхідні факти та обставини, які б доводили наявність моральної шкоди, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою.

Суд, дослідивши надані заяви сторін, матеріали справи, перевіривши наведені в позові доводи приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно замовлення №11 від 23 травня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір побутового підряду, згідно якого ОСОБА_2 (виконавець) зобовязався виготовити за замовленням ОСОБА_1 (замовник) наступні вироби: ворота прозорі в кількості 1 шт. вартістю 8600 грн., вставку паркана в кількості 1 шт. вартістю 7600 грн., решітки на вікна в кількості 7 шт. вартістю 5100 грн., перила для ганку в кількості 2 шт. вартістю 3465 грн., паркан в кількості 8 шт. вартістю 8360 грн. Загальна вартість замовлення склала 33 000 грн.

Статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання вищевказаних вимог чинного законодавства відповідач видав позивачу документ, що підтверджує укладення договору, а саме: замовлення №11 від 23 травня 2013 року.

Згідно ст.867 ЦК України підрядник не має права нав'язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг.

Згідно вищевказаного замовлення сторони домовились, що виконавець у строк до 23 липня 2013 року виготовить перелічені вироби, натомість будь-якими додатковими оплатними роботами чи послугами, як вбачається з замовлення, відповідач не виявив бажання скористатися, про що свідчить відсутність будь-яких записів напроти пунктів замовлення «Виїзд на обмір, розробка дизайну», «Доставка», «Установка».

Нормами ст.873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Враховуючи вищевказані положеннями цивільного законодавства сторони досягли домовленості про те, що при укладенні договору замовником було сплачено 75% вартості замовлення в розмірі 25 000 грн., що підтверджується відповідним записом в замовленні №11 від 23.05.2013 року.

Згідно замовлення від 23 травня 2013 року сторонами було визначено строк виконання робіт до 23 липня 2013 року.

Судом встановлено, що відповідач у строк, визначений сторонами, виготовив обумовлені вироби та повідомив про це замовника. У звязку з тим, що ОСОБА_1 за одержанням виконаної роботи не зявився, 29 серпня 2013 року відповідачем було направлено позивачу попередження, в якому пропонував зявитися за одержанням виконаної роботи.

Відповідно до ст.874 ЦК України у разі нез'явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника.

Факт виконання відповідачем умов договору та наявність виготовлених виробів підтверджується також обставинами, викладеними у постанові про закриття кримінального провадження від 01 березня 2014 року, винесеної слідчим СВ Марківського РВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_3, яка є чинною на даний час. Згідно вказаної постанови у ході досудового розслідування факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед замовником не знайшов свого обєктивного підтвердження, так як виконавець сумлінно виконав роботи по виготовленню металевих виробів, що підтверджено оглядом місця події, проведеного 09.10.2013 року та додатковим оглядом 12.12.2013 року, в ході яких оглянуто металеві вироби, які відповідають зазначеним в специфікації замовлення №11 від 23.05.2013 року. Факт того, що в тексті замовлення графи «доставка» та «установка» не заповнені свідчать про те, що на виконання цих робіт ОСОБА_2 не зобовязувався.

Крім того, Інспекцією з питань захисту прав споживачів було проведено перевірку дотримання ОСОБА_2 законодавства про захист прав споживачів. За результатами перевірки було складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000669/669 від 22.10.2013 року, в якому будь-яких порушень законодавства про захист прав споживачів не виявлено. Вказаний акт було оскаржено ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду. Постановою суду від 23.12.2013 року у задоволенні позову було відмовлено. Вищезазначена постанова Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року була оскаржена в апеляційному порядку, однак ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Таким чином, порушення відповідачем чинного законодавства України не встановлено ані органами досудового розслідування та прокуратури, ані Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Луганській області, натомість нормативними актами вказаних органів підтверджено факт наявності виготовлених виробів на виконання замовлення №11 від 23.05.2013 року, що підтверджує виконання ОСОБА_2 умов договору підряду.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобовязання по виготовленню кованих металевих виробів згідно замовлення №11 від 23.05.2013 року на виконання договору побутового підряду, укладеного між ним та ОСОБА_1, виконав своєчасно та у повному обсязі, а тому відсутні підстави у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів в сумі 25 000 грн. за попередню оплату товару та процентів за користування грошовими коштами за період з 23.07.2013 року по теперішній час.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням

здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

Згідно п.5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що саме з вини відповідача йому було завдано моральну шкоду, суд в задоволенні вимог щодо її відшкодування відмовляє.

На підставі ст.11, 509, 526, 865-867, 873-874 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 174, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Пелих