РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/18/16-ц
Провадження № 2-п/327/1/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2016 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

з участю представника заявника (відповідача) ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому вказав, що він на виконання договору позики від 10 червня 2013 року передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 1500 доларів США та насіння товарного соняшника в кількості 12 тонн. При цьому, ОСОБА_2 зобовязався повернути суму позики та відповідну кількість насіння соняшника до 01 листопада 2013 року, однак відповідач свої зобовязання за договором позики в повному обсязі не виконав, та повернув лише насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн. За таких обставин ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом, в якому прохав стягнути з відповідача ОСОБА_2 1500 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подачі позову становило 35655 грн., та насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн, вартість якого у грошовому виразі на день подачі позову становила 56 280 грн.. Крім того, у заяві позивач прохав вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення з останнього грошових коштів в сумі 1500 доларів США за договором позики від 10 червня 2013 року залишено без розгляду за заявою позивача.

30 грудня 2015 року Розівським районним судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а саме, насіння товарного соняшника у кількості 6 тонн. Позовні вимоги ОСОБА_3 судом задоволені у повному обсязі.

20 січня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд ухваленого заочного рішення посилаючись на те, що він не був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, а також те, що він повністю розрахувався з позивачем. Крім того ОСОБА_2 зазначив, що заочне рішення суду було прийнято виходячи із наявності боргових зобовязань між сторонами, хоча на його переконання соняшник за борговою розпискою від 10 червня 2013 року був взятий ним під реалізацію.

Заявник - відповідач по справі ОСОБА_2, а також позивач по справі ОСОБА_3, про час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, в судове засідання вказані особи не зявились. При цьому, ОСОБА_2 причини своєї неявки не повідомив, а ОСОБА_3 надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі.

За таких обставин розгляд заяви про перегляд заочного рішення проведено за відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що відповідає вимогам ч.1 ст. 231 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У судовому засіданні повноважний представник заявника ОСОБА_1 підтримала заяву ОСОБА_2, надавши судові відповідні пояснення, прохала скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду.

Позивач по справі ОСОБА_3 письмово прохав заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Суд, зясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Відповідно до вимог ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи встановлено, що після відкриття провадження у справі проведення судового засідання було призначене на 15 грудня 2015 року, яке було відкладено на 30 грудня 2015 року через відсутність відомостей про вручення судової повістки відповідачу ОСОБА_2.

Повістка про виклик до суду на 30 грудня 2015 року відповідачу по справі ОСОБА_2 була направлена за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Як відмічено на поштовому конверті із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернуте до суду, причиною повернення повістки, надісланої ОСОБА_2, є закінчення терміну зберігання. При цьому, як вбачається із напису на конверті, повідомлення про необхідність отримати рекомендоване поштове відправлення було залишено адресату 18 грудня 2015 року.

Разом з тим, про день, час та місце проведення судового засідання, яке було призначене на 30 грудня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 був повідомлений у встановленому законом порядку, виходячи з положень ч.5 ст.74 ЦПК України, відповідно до яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 30 грудня 2015 року, не зявився. Крім того, судом встановлена відсутність поважності причини неявки відповідача, оскільки до 30 грудня 2015 року включно, а також під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з будь-яких причин від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило та доказів поважної причини його неявки не надано.

Разом з тим, посилання заявника ОСОБА_2 та його повноважного представника ОСОБА_1 на те, що суд при ухваленні заочного рішення не в повній мірі, не обєктивно та упереджено оцінив докази, надані позивачем ОСОБА_3, є безпідставними, оскільки суд, виходячи із наявної в матеріалах справи боргової розписки, встановив, що між сторонами виникли відповідні боргові зобовязання саме на підставі договору позики, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам ст.1049 Цивільного кодексу України. При цьому, оригінал розписки як доказ наявності боргу ОСОБА_2, знаходився у позикодавця на руках та свідчить про наявність невиконаного зобовязання.

Також, посилання заявника відповідача по справі ОСОБА_2 та його повноважного представника ОСОБА_1 на те, що юридична природа взаємовідносин між сторонами виходить не із наявних боргових зобовязань, а із інших правовідносин, наприклад, із договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції з відстрочкою платежу чи з будь-якого іншого усного договору (з яким сам заявник та його представник не визначились), оскільки товарний соняшник у визначеній кількості за борговою розпискою від 10 червня 2013 року ОСОБА_2 був взятий у ОСОБА_3 не у 2013 році, а у 2011 році, та не в борг, а під реалізацію, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, а тому є необґрунтованими.

До того ж, посилання заявника та його представника на письмові пояснення ОСОБА_3 про наявність між сторонами інших взаємовідносин, а також на те, що ОСОБА_2 повністю розрахувався із ОСОБА_3 по всім борговим зобовязанням, суд до уваги не приймає, оскільки боргова розписка від 10 червня 2013 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, не містить інших умов виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, а також будь-яких доказів на підтвердження повернення саме товарного соняшника у визначеній в розписці кількості заявником та його представником не надано. При цьому, наявність у ОСОБА_2 розписки позивача по справі ОСОБА_3 про отримання ним від ОСОБА_2 свого боргу в грошовому виразі в сумі 38000 грн. навпаки свідчить про наявність між сторонами саме правовідносин, які виникають із боргових зобовязань, проте, на переконання суду, вказана розписка не може підтверджувати повного розрахунку ОСОБА_2 із ОСОБА_3 по всім наявним борговим зобовязанням.

Також слід зазначити, що посилання заявника ОСОБА_2 та його повноважного представника ОСОБА_1 на існування між сторонами інших правовідносин, які можливо існували та існують між сторонами з 2011 року, не є предметом розгляду даної цивільної справи.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що заочне рішення суду повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України, а тому є законним та обґрунтованим. Крім того, заявник - відповідач по справі ОСОБА_2 та його повноважний представник ОСОБА_1 при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не надали доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для скасування заочного рішення не вбачається. Разом з тим, частиною 2 статті 232 ЦПК України передбачено, що відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись стст.231,232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ