Пров. №2/668/297/16
28.01.2016 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:
головуючого судді Гонтар Д.О.
при секретарі Остапенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності. Також в даній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак за вказаною адресою він не проживає. Наявність реєстрації відповідача, порушує права позивача як власника майна, яка несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. В зв'язку з чим позивач просить суд визнати ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 15.10.2012 року.
Також в даній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою ОСББ "Таврія-2А" № 706 від 29.09.2015 року.
Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою ОСББ "Таврія 2-А" від 25.01.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 фактично не проживає та ніколи не проживав в кв.АДРЕСА_1
Згідно ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння користування та розпорядження майном.
Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, таким чином без поважних причин відповідач не проживає за вказаною адресою понад один рік, як член сім'ї власника квартири є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316,317,319,321 ЦК України).
Крім зазначеного, згідно зі ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
За викладених обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через суд першої інстанції.
СуддяГонтар Д. О.