Справа № 638/7702/15-ц
Провадження № 2/638/3410/16
14 липня 2016 Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді Наумової С.М.
при секретарі Токарєвій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-
У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 серпня 2013 року , близько 11 години 50 хвилин на вул. Полтавський шлях в м. Харкові , з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 Володимировичута за кермом якого знаходилась ОСОБА_3.
Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2013 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до звіту № 285/08/2013 від 31 серпня 2013 року складеного спеціалістом ТОВ «Сател Груп» становить 5 733 грн. 32 коп.
07 серпня 2013 року потерпілий ОСОБА_2, повідомив про страховий випадок та 27 серпня 2013 року з метою отримання відшкодування звернувся в МТСБУ та просив перерахувати кошти на рахунок СТО ТОВ «ВВ Автогруп» згідно рахунку на суму 5 574 грн. 00 коп.
Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.
Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 500, 00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст.993, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів».
Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла.
Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Як встановлено під час судового розгляду, 01 серпня 2013 року , близько 11 години 50 хвилин на вул. Полтавський шлях в м. Харкові , з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 Володимировичута за кермом якого знаходилась ОСОБА_3.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2013 року ОСОБА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 12).
Відповідно до частин 3 та 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями ОСОБА_1, водія транспортного засобу «КІА» д.н. НОМЕР_3, та заподіянню шкоди ОСОБА_2, власнику транспортного засобу «Кіа Черато» д.н. НОМЕР_4, існує прямий причинно-наслідковий зв'язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів» та не мав чинного договору обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності.
Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до звіту № 285/08/2013 від 31 серпня 2013 року становить 5733,32 грн. (а. с. 14-16).
27 серпня 2013 року ОСОБА_2, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів», подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем (а. с. 8).
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 1.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
В зв'язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТС БУ 17 вересня 2013 року перерахувало на СТО потерпілого 50% від суми страхового відшкодування, що складає 2 787 грн. 00 коп.. та 18 лютого 2014 року доплатило решту суми страхового відшкодування в розмірі 2 787 грн. 00 коп., що підтверджується наказами МТС БУ № 3219 від 13 вересня 2013 року та № 1025 від 14 лютого 2014 року, а також платіжними дорученнями.
Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Тому, відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України та пункту 38.2.1статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.
Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217-218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України та ст. ст. 1166, 1187,1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: