АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/434/16
Головуючий 1 інст. Пілюгіна О.М.
Категорія: житлові Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила:

- визначити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Курганна, 6-а (колишній номер будинку №6), виділивши їй в користування: житлові кімнати № 1-2, площею 19 кв.м., № 1-6, площею 16,90 кв.м., № 1-7, площею 31,10 кв.м., коридор № 1-1, площею 12,70 кв.м., котельню № 1-3, площею 5,90 кв.м., кухню № 1-4, площею 13,890 кв.м., санвузол № 1-5 площею 1,50 кв.м., та гараж літ. «Г», площею 50,60 кв.м., а ОСОБА_2 виділити в користування: житлові кімнати № 1-9, № 1-10, хол № 1-8, кухню № 1-11, санвузол № 1-12 та сарай літ. «В», площею 21,40 кв.м.; вхід в погріб літ «а», погріб літ. «пд», терасу №ІІІ, ганок літ. «а2», вбиральню літ. «Б», зливну яму літ. «Д», свердловину літ. «к» залишити у спільному користуванні;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши в користування кожному із співвласників по ? частині.

Посилалась на те, що сторони є співвласниками спірного домоволодіння та земельної ділянки. Між ними склався певний порядок користування будинком. Останнім часом між сторонами виникають суперечки щодо порядку користування житловим будинком і земельною ділянкою, що і стало підставою для звернення до суду даним позовом.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечувала.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема, на те, що для вирішення даного спору необхідним є проведення експертизи, але суд першої інстанції не зобовязав експерта провести судову будівельно-технічну експертизу по наявним у справі матеріалам, хоча представник позивача просив про це суд у судовому засіданні 16 жовтня 2015 року.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував, посилаючись зокрема на те, що запропонований позивачем варіант користування спірною нерухомістю порушує права відповідача, оскільки на даний час котельня та гараж перебувають у спільному користуванні співвласників, передача ж котельні в користування позивача обмежить доступ відповідача до цього приміщення, а отримати дозвільні документи на встановлення другої котельні для опалення другого поверху неможливо; крім того, відповідач як і позивач користується гаражем який розрахований на два автомобіля, і передача позивачу гаража унеможливить користування ним відповідачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Курганна, 6-а.

Згідно технічного паспорту на спірний житловий будинок, що виготовлений станом на 29 серпня 2006 року на території домоволодіння мають місце самочинні будівлі та споруди.

За твердженням позивача сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном. Відповідач стверджує, що її влаштовує порядок користування, який фактично склався між співвласниками на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За приписами ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі змісту цієї норми встановлення порядку роздільного користування спільним сумісним майном будинком - передбачає надання кожному із співвласників у їх одноособове користування відокремлених (відособлених) приміщень, які відповідають їх часткам у цьому будинку.

У такому випадку окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні співвласників будинку.

При встановленні порядку користування будинком, що є у спільній сумісній власності, не повинні обмежуватися або порушуватися права жодного із співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних доказів того, що запропонований нею варіант порядку користування майном, що є у спільній сумісній власності сторін відповідає часткам кожного із співвласників та не порушуватиме прав іншого співвласника.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки..

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи свідчать, що за клопотанням позивача судом першої інстанції двічі призначалась судова будівельно-технічна експертиза для визначення можливих варіантів порядку користування спірними будинком та земельної ділянкою,проведення якої доручалось експертам Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3.

Проте така експертиза не була проведена у звязку з тим, що позивач не виконала клопотання експерта про надання необхідних для проведення експертизи документів, а саме, технічного паспорту на спірне домоволодіння станом на 2015 рік.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 просив про призначення судової будівельно-технічної експертизі, посилаючись на безпідставну відмову у її призначенні судом першої інстанції. У задоволенні такого клопотання судовою колегією було відмовлено з тих підстав, що суду апеляційної інстанції також не було надано технічний паспорт, виготовлений станом на 2015 рік і позивач просила провести експертизу на підставі наявних у справі доказів.

Твердження представника ОСОБА_1 стосовно того, що матеріали справи містять достатньо доказів для проведення експертизи, зокрема, технічний паспорт на спірне домоволодіння, виготовлений станом на 2006 рік та акт, затверджений розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації № 2295 від 01 жовтня 2007 року, державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта (спірного домоволодіння) в експлуатацію, є субєктивною думкою та на правильність висновків суду не впливає, оскільки ці документи були наявні у матеріалах справи у суді першої інстанції та були визнані експертом Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3 недостатніми для проведення експертизи.

Не ґрунтується на законі і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд міг зобовязати експерта провести експертизу на підставі наявних у справі доказів.

Отже позивач не надала суду доказів того, що запропонований нею варіант порядку користування спірним будинком і земельною ділянкою не порушуватиме прав іншого співвласника.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові з мотивів недоведеності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування чи зміни рішень.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді