АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/968/16 Справа № 208/4331/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю «Толока», відділу міграційної та реєстраційної служби Заводського РВ в м.Дніпродзержинську ГУДМС України в Дніпропетровській області про захист прав власності, вселення, виселення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 23 жовтня 1998 року по 09 жовтня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, в період якого вони придбали за договором купівлі-продажу від 23 травня 2003 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. На підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2007 року вона є власницею 1/2 частини вищезазначеної квартири. Інша частина квартири належала ОСОБА_4, який 17 вересня 2013 року зареєстрував у зазначеній квартирі сина від першого шлюбу ОСОБА_2

18 травня 2015 року ОСОБА_4 помер і саме з цього часу ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, тим самим порушуючи її права, як власника квартири. У звязку із вищезазначеним, вона неодноразово зверталась до відповідних органів, оскільки вважає свої права порушеними, а відповідача незаконно зареєстрованого та мешкаючого у спірній квартирі.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд захистити її право власності шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_2, виселення відповідача з зазначеної квартири зі скасуванням реєстрації постійного місця його проживання в зазначеній квартирі.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково і усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою № 74 в будинку № 24 по вул. Глаголєва у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, та вселена вона до вказаної квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.58-60).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.62).

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2007 року, ОСОБА_3 є власницею ? частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Інша ? частина квартири належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2003 року, який 18 травня 2015 року помер.

З 17 вересня 2013 року, тобто ще за життя власника квартири ОСОБА_4, в спірній квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є сином співвласника квартири, та продовжує мешкати у вказаній квартирі по теперішній час та нести витрати зі сплати комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Результат аналізу наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оскільки позивач відповідно до рішення суду набула самостійного права на ? частину спірного житла, тобто у спосіб передбачений чинним законодавством, висновок суду першої інстанції про порушення її житлових прав та наявність підстав для їх захисту є вірним та узгоджуються з положеннями ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, оскільки право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту порушення відповідачем прав ОСОБА_3, оскільки з висновку ЖЄО № 7084 від 23 травня 2015 року не вбачається правових підстав для порушення кримінальної справи є помилковими, надуманими і підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Висновком ЖЄО № 7084 від 23 травня 2015 року зафіксовано у встановленому законом порядку звернення ОСОБА_3 до Заводського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу перешкод доступу до належної їй частини квартири АДРЕСА_1 та розяснено останній її право подальшого звернення з метою захисту майнового інтересу у порядку цивільного судочинства, так як між сторонами склалися цивільно-правові відносини (а.с.30).

Варто зауважити, що дане звернення свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо користування житлом, відтак позивач не втратила інтересу до нього, проте має перешкоди у користуванні ним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доведеністю факту вчинення перешкод позивачу у вселенні та користуванні квартирою, що порушує її права, як співвласника 1/2 частини спірної квартири.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6