У х в а л а

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТДВ «СТДВ «Глобус») в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 616 грн та 11 300 грн витрат, понесених на поховання, а також стягнути солідарно з відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 135 384 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11 квітня 2014 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_4, керуючи мікроавтобусом «Фольксваген ЛТ-35», д.н.з. НОМЕР_1, здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 54 «Автостанція № 1 - с. Шаровечка» та, рухаючись по вул. М. Рибалка в м. Хмельницькому у напрямку вул. Прибузької до проспекту Миру, скоїв наїзд на її матір ОСОБА_9, яка загинула на місці події.

Посилаючись на те, що передчасною смертю матері їй була спричинена значна моральна шкода, яку вона оцінює у 150 000 грн, та матеріальна шкода на поховання у розмірі 12 302 грн; також зазначала, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну вказаним вище транспортним засобом, була застрахована ТДВ «СТДВ «Глобус», а вказаний транспортний засіб належав на праві власності ОСОБА_5, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_3 3 300 грн витрат на поховання та 14 616 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 100 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_3 3 300 грн витрат на поховання та 14 616 грн моральної шкоди, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 моральної шкоди в апеляційному суді не оскаржувалося та не було предметом перегляду цього суду, а тому судом касаційної інстанції в цій частині також не переглядається.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, виходив з того, що на час скоєння ДТП він виконував трудові обов'язки, а тому є неналежним відповідачем у справі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якої був ОСОБА_4 з огляду на наявність в нього посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на спірний автомобіль, а тому дійшов висновку, що саме на нього покладається відповідальність з відшкодування моральної шкоди, незважаючи на недоведеність його вини у ДТП; при цьому врахувавши глибину та обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв'язку зі смертю матері, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 100 000 грн в рахунок моральної шкоди.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 квітня 2014 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_4, керуючи мікроавтобусом «Фольксваген ЛТ-35», д.н.з. НОМЕР_1, здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом № 54 «Автостанція № 1 - с. Шаровечка», рухаючись по вул. М. Рибалка в м. Хмельницькому у напрямку вул. Прибузької до проспекту Миру, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 - матір позивачки, яка загинула на місці події.

Постановою старшого лейтенанта міліції слідчого відділу з розслідування ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області від 24 вересня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000029 від 11 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу злочину (а. с. 151-153, т. 1).

Постановою судді апеляційного суду Хмельницької області від 09 вересня 2014 року постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито (а. с. 81-82, т. 2).

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час скоєння ДТП керував транспортним засобом у зв'язку із виконанням своїх трудових обов'язків на підставі трудового договору, укладеного із ФОП ОСОБА_5, або ФОП ОСОБА_8, або ОСОБА_7, оскільки матеріали справи таких трудових договорів не містять.

Крім того, як зазначалося вище, ОСОБА_6 забезпечувала обслуговування пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 34 «Завод «Катіон» - «Лезневе» та відповідно до подорожнього листа № 28 маршруту № 34 за 11 квітня 2014 року на цьому маршруті працював водій ОСОБА_10

За приписами ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України для звільнення ОСОБА_4 від відповідальності судом не встановлено.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду, що відповідальність за відшкодування моральної шкоди, завданої транспортним засобом «Фольксваген ЛТ-35», покладається відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України на ОСОБА_4, який на час скоєння ДТП керував вказаним автомобілем, маючи посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на цей транспортний засіб, тобто на відповідній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 21 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана