УХВАЛА

іменем україни

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 3 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 20 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки. Оскільки позичальник та поручителі зобов'язання за цими договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп.

Ураховуючи наведене, банк просив стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 5 травня

2015 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь

ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 3 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором скасовано та в цій часині нове рішення. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 976 483 грн 10 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, допустили заборгованість по кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», апеляційний суд, виходив із того, що товариство набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 21 березня 2008 року на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року. При цьому вважав, що сума кредитної заборгованості визначена судом вірно.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого воно є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 20 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки. Позичальник та поручителі зобов'язання за цими договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив свої права вимоги заборгованості останній, яка цього ж дня відступила таке право вимоги за укладеним договором факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи».

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхніправа та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-185 цс 14 від 17 грудня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору.

При цьому, здійснивши процесуальне правонаступництво (ст. 37 ЦПК України) відповідно до договору факторингу, апеляційний суд у порушення ст. ст. 30, 316 ЦПК України у вступній частині рішення суду позивачем зазначив ПАТ «Сведбанк», а кошти стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», що може унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, у мотивувальній частині рішення апеляційний суд зазначає, що еквівалент 44 405 доларів 78 центів США, - це 354 167 грн 18 коп., а в резолютивній частині рішення стягує 976 483 грн 10 коп.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 3 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик