АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/210/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2170/16Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

Секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.03.2005 року та від якого у них є дитина -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею.

Зазначає, що зверталась до відповідача з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на тимчасовий виїзд сина за кордон для оздоровлення, оскільки дитина часто хворіє та перебуває на обліку в Карлівському центрі первинної медико-санітарної допомоги з діагнозом: гастрит, дискенезія жовчовивідних шляхів, дифузний зоб, однак відповідач не відповідає на її звернення, що змусило звернутися з вказаним позовом до суду.

З урахуванням наведеного просила надати дозвіл на виїзд за межі України сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька задоволено.

Надано дозвіл на виїзд за межі України за кордон ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для оздоровлення, без згоди батька ОСОБА_3.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 02 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення винесеного по справі № 531/210/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька.

Вказане рішення районного суду від 06.04.2015 року оскаржив відповідач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування місцевим судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги, що сімейне законодавство виходить з принципу рівності обох батьків у всіх правах та обов'язках стосовно своїх дітей. Вважає, що бажання оздоровити дитину без зазначення конкретних обставин не є підставою для задоволення позову, а оскаржуваним рішенням було порушено баланс інтересів сторін.

Вказує, що у відповідності до вимог чинного законодавства та в інтересах дитини, має бути зазначено конкретну країну та конкретний проміжок часу перебування дитини за кордоном.

У судовому засіданніпредставник відповідач доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідно до актового запису №16 в Книзі записів актів громадянського стану про народження Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.06.2002 року (а.с.6).

Згідно актового запису №27 у Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 18.03.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.7).

У відповідності до актового запису №03 в Книзі реєстрації шлюбів Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, 13.02.2008 року було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_7, дружини - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Як убачається з копії заяви ОСОБА_3, він надав згоду на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_5 за кордон, до Росії на відпочинок з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року в супроводі ОСОБА_4, заява посвідчена приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. та зареєстрована в реєстрі за №314 (а.с.53).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що під час судового розгляду не виявилось можливим з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачу у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, безпідставно зловживає своїми правами, чим завдає моральної травми власній дитині. Окрім того, в рішенні суду зазначено, що діючим законодавством не встановлено обов'язку суду у рішенні, у разі тимчасового виїзду за кордон дитини, зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Такі висновки місцевого суду не відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини. батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За змістом ч.3ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Проте, з наведеного слідує, що позивачем не зазначено, в яку конкретно країну світу необхідний виїзд дитини.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З наведеного слідує, що при вирішенні питання про доцільність виїзду дитини за кордон без згоди батька слід враховувати визначені ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можливості спілкування з нею.

Як вбачається з наведеного, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не вірно визначив правову підставу надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, не прийняв до уваги конкретні обставини справи, а саме не врахував, що не визначення конкретного періоду вивезення та конкретного місця перебування дитини, дати і мети виїзду суперечать положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, а також обізнаності їх про конкретне місце перебування дитини, мети цього перебування та конкретного проміжку часу, на який дитину буде вивезено за межі України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як убачається з вищевикладеного, вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача необхідно стягнути606,32 грн. судового збору (а.с.44).

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2, - задовольнити.

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Халтуринської сільської ради Карлівського району Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 606,32 (шістсот шість гривень 32 коп.) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ Л.І. Пилипчук

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун