АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2013 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна, -

Справа 2-3866/11
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2190/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

15.04.2011 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням неодноразових уточнень просила визнати за нею право особистої власності на: ј частину квартири АДРЕСА_1, автомобіль SkodaFabia, 2007 р.в., земельну ділянку, площею 0,2037 га, розташовану у АДРЕСА_9. Дані позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане майно хоч і придбане під час шлюбу з відповідачем, але на її особисті кошти, що були отримані від продажу належного їй на праві власності майна, а саме: квартири АДРЕСА_2, садового будинку АДРЕСА_10., автомобіля Volkswagen Golf, 1990 р.в., а також кошти, які їй віддав батько в рахунок відшкодування вартості спадкового майна.

Придбане під час шлюбу з відповідачем майно позивач просила поділити наступним чином:

§ визнати за нею право власності на ј частину квартири НОМЕР_6, яка знаходиться в АДРЕСА_6 площею 58,2 кв.м., площа підвалу 23,3 кв.м.,;

§ визнати за відповідачем право власності на ј частину квартири НОМЕР_6, яка знаходиться в АДРЕСА_6 площею 58,2 кв.м., площа підвалу 23,3 кв.м. та автомобіль марки Маzda, 2006 р. випуску.

§ стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки Маzda в розмірі 94717грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2013 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна - задоволено частково.

Визнано особистою власністю ОСОБА_2 ј частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано особистою власністю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 2037 га у АДРЕСА_9.

Поділено спільне майно подружжя та в порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири НОМЕР_6 загальною площею 58,2 кв.м., площа підвалу 23,3 кв.м. по АДРЕСА_6.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири НОМЕР_6 загальною площею 58,2 кв.м., площа підвалу 23,3 кв.м. по вул. Лазаренка, 48а в м. Львові.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., номер кузова НОМЕР_7 д.н.з. НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Маzda, 2006 р.в., номер кузова НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 35368 грн. 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про істотне порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції, зокрема, не було з'ясовано за яких обставин та на яких умовах було набуто право приватної власності позивачем на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, а також приватної власності відповідача на квартиру АДРЕСА_4,яка була придбана ОСОБА_3 за кошти отримані від продажу іншої квартири в м. Львові.

Порушення норм процесуального права вбачаються у неповідомленні відповідача про судове засідання 20.06.2013, чим на його переконання судом було створено умови за яких він фактично був позбавлений можливості скористатися правом дослідження доказів.

На підстав викладено, в апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2013 та ухвалити нове рішення, яким в порядку поділу майна подружжя визнати :

за ОСОБА_1 право особистої власності на автомобіль Маzda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3; Ѕ частини квартири АДРЕСА_5; ј частину квартири АДРЕСА_6;

за ОСОБА_2 право особистої власності на автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1; Ѕ частини квартири АДРЕСА_5; земельну ділянку площею 0,2037 га у АДРЕСА_11

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проте, згідно з ч. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2001 /т.1 а.с.23/. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.03.2011 шлюб між сторонами розірваний /т. 2 а.с.29/

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 2 а.с.32/.

В період шлюбу сторонами придбано наступне майно:

1) квартира АДРЕСА_1 згідно договору № НОМЕР_9 про залучення інвестиції в будівництво житла від 11.09.2002, 26.03.2004 видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру на ім'я позивача та трьох дітей в рівних частках /т. 1 а.с.27-31/

2) 1/2 частина квартири АДРЕСА_6 згідно договору про пайову участь від 10.04.2002, яка відповідно до свідоцтва від 17.07.2003р. зареєстрована за відповідачем /т. 1 а.с.144-145/.

3) автомобіль SkodaFabia, 2007 р.в., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_2 /т. 1 а.с.36/;

4) автомобіль Маzda, 2006 р.в., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_1 /т. 1 а.с.48/;

5) земельна ділянка по АДРЕСА_11. площею 0,2037 га, яку згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2008 та Державного акту від 05.11.2008 зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 /т. 1 а.с. 49-51/.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 та земельна ділянка по АДРЕСА_11 придбані позивачем за час шлюбу, але за кошти, отримані від продажу належного їй на праві власності майна - чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, садового будинку в АДРЕСА_12 та коштів, отриманий в якості компенсації за частину спадкового майна, а тому суд вважав, що дана частина квартири та земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2 Оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні той факт, що автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8придбаний за кошти позивача, а також, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_7 за кошти матері відповідача та факт сплати відповідачем більшої частини коштів за автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 за умовами кредитного договору, суд визнав вказане майно спільним майном подружжя та поділив його визнавши за відповідачем право власності на автомобіль та на ј частину вказаної квартири, за позивачем визнано права власності на ј частину квартиру та стягнув на її користь з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 35368,5 грн.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Як вбачається з матеріалів справи право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності від 26.03.2004 зареєстровано за позивачем та трьома її дітьми в рівних частках /т. 1 а.с.27-28,31/. Отже, спільним майном подружжя є лише ј частини зареєстрована на ім'я позивача, а тому вимоги апеляційної скарги про визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину вказаної квартири є безпідставними.

За умовами договору про залучення інвестицій в будівництво житла № НОМЕР_9 від 11.09.2002 вартість квартири АДРЕСА_1 становить 239310 грн. Частка позивача становить 59827,5 грн.

Згідно з квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи позивачем за умовами договору були здійснені платежі: 20.11.2002 на суму 54000,00 грн.; 18.12.2002 на суму 7007,00 грн.; 30.01.2003 на суму 2780,00 грн.; 12.02.2003 на суму 151120,00 грн.; 03.04.2003 на суму 4403,00 грн.. Всього квитанцій надано на суму 219310 грн., проте факт здійснення повної оплати за умовами договору визнаний сторонами у справі.

За твердженням позивача вказані кошти були сплачені за кошти від продажу квартири у м. Львові, який здійснено 24.01.2003, а також з продажу садового будинку, який здійснено 05.06.2002.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2003 ОСОБА_2 діючи від власного імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_4, як законний представник продала належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_8 за 100085 (сто тисяч вісімдесят п'ять) гривен, з яких 5410 грн. покупець сплатив продавцям до підписання договору, 73035 грн. покупець зобов'язався сплатити продавцям до 03.02.2003, а решту 21640 грн. - до 20.05.2003 /т.1 а.с.24/. З даного договору також вбачається, що частка позивача у відчужуваній квартирі становила ј, тобто її частка в отриманій від продажу суми грошових коштів становила 25021,25 грн.

Таким чином, умовами даного договору не передбачено внесення продавцями грошових коштів на банківський рахунок позивача. Наявна в матеріалах справи копія довідки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 060/2283 від 30.05.2013 свідчить лише про наявність відкритих на ім'я позивача банківських рахунків 09.08.2002 та 11.09.2002 та зняття з них коштів 11.09.2002 та 15.11.2002(відповідно), проте вона не містить даних про походження цих коштів, до того ж продаж квартири відбувся в 2003 році, а тому стверджувати, що вказані кошти є особистою власністю позивача не вбачається можливим. Крім того, дана копія не завірена в установленому порядку, суду не представлений оригінал, що унеможливлює її прийняття в якості належного і допустимого доказу у справі.

Виходячи з вищевикладеного висновок суду першої інстанції про те, що кошти в порядку виконання зобов'язань за договором інвестування були сплачені з рахунків, на які позивачка внесла кошти з продажу квартири у м. Львові не відповідає обставинам справи.

Хоча факт внесення коштів за умовами інвестиційного договору за рахунок коштів від продажу квартири у м. Львові прямо не підтверджується, проте враховуючи що вказані обставини мали місце в один проміжок часу, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що кошти отримані від продажу квартири у м. Львові були внесені в рахунок вартості квартири у м. Києві.

Копія договору купівлі-продажу садового будинку від 05.06.2003 не містить підписів сторін даного договору, також вбачається, що він не завірений нотаріусом, оскільки відсутній його підпис та здійснений не на державному бланку /т.2 а.с.10-11/. Отже, позивачем не надано належних доказів відчуження садового будинку НОМЕР_10, який розташований в АДРЕСА_13, відповідно, внесення нею коштів на суму 6151,60 грн. від продажу садового будинку на виконання умов інвестиційного договору № НОМЕР_9 від 11.09.2002. Вказане не враховано судом першої інстанції, а тому висновок щодо здійснення інвестування квартири в тому числі з продажу садового будинку, який здійснено 05.06.2002 є помилковим.

Виходячи з того, що частка позивача в квартирі АДРЕСА_1 становить ј, її вартість на момент придбання дорівнювала 59827,5 грн., що позивачем доведено внесення власних коштів на суму 25021,25 грн., отриманих від продажу квартири у м. Львові, то сума коштів внесених за умовами інвестиційного договору, що становить різницю між наведеними сумами є спільними коштами сторін у вказаній справі і дорівнює 34806,25 грн., що в свою чергу відповідає 1/7 частці квартири, тобто частка кожного становить 1/14. А отже безпідставними є вимоги апеляційної скарги щодо виділення відповідачу у власність 1/2 частини цієї квартири. Крім того, такі вимоги заявлені лише в суді апеляційної інстанції, що суперечить положенням ст. 303 ЦПК України.

На час ухвалення рішення вартість даної квартири, згідно з висновком судової експертизи, становить 2720000 (два мільйони сімсот двадцять тисяч) гривен,а вартість 1/7 частки дорівнює 388600 (триста вісімдесят вісім тисяч шістсот) гривень /т.3 а.с.182-201/. Таким чином вартість 1/14 частки становить 194300 гривень.

Земельна ділянка по АДРЕСА_11. була придбана позивачем 09.07.2008 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3506 ВКМ № 611130 та зареєстрована в установленому законом порядку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.11.2008 /т.1 а.с.49-51/. За умовами договору продаж земельної ділянки вчинено за 20000 гривен. А за результатами судової експертизи її вартість становить 90800 (дев'яносто тисяч вісімсот) гривен /т.3 а.с.182-201/.

Згідно з висновками суду першої інстанції земельна ділянка в АДРЕСА_11 була придбана позивачкою з коштів, отриманих в якості компенсації за частину спадщини, що підтверджується заявою позивачки до нотаріальної контори, розпискою від 03.08.2005 та випискою по особовому рахунку № 2.

Однак, відповідно до п.2,3 ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або за кошти, як належали їй, йому особисто.

Відмова від спадкування, в силу ч. 5 ст. 1273 ЦК України, є безумовною і беззастережною.

З копії заяви до Трускавецької державної нотаріальної контори від 03.08.2005 вбачається, що позивач відмовилась від прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_9 /т. 2 а.с. 3-6/.

Проте, наявна в матеріалах справи копія розписки батька позивача ОСОБА_10 від 03.05.2005 про зобов'язання виплати компенсацію за частину спадкового майна в розмірі 35000 доларів США суперечать положенням ч. 5 ст. 1273 ЦК України, а отже не є підтвердженням того, що вказані грошові кошти є особистою приватною власністю позивача, оскільки вони отримані не на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, підстав для визнання земельної ділянки по АДРЕСА_11. особистою приватною власністю позивача не вбачається, а висновок суду першої інстанції в цій частині є таким, що не відповідає вимогам матеріального права.

На час ухвалення рішення вартість даної земельної ділянки, згідно з висновком оцінювача ОСОБА_11 становить 90800 (дев'яносто тисяч вісімсот) гривень /т.3 а.с.54-58/.

Що стосується тверджень позивача про придбання автомобіля SkodaFabia, 2007р. випуску д.н.з. НОМЕР_8 за кошти, що належали їй особисто, зокрема, отримані з продажу автомобіля Volkswagen Golf, то доказів на підтвердження здійснення продажу та перерахування отриманих коштів на придбання нового автомобілю нею суду представлено не було. Посилання на придбання автомобіля за рахунок компенсації батьком її частини спадщини не можуть бути прийняті до уваги з підстав наведених вище. А отже, слід погодитись в висновком суду першої інстанції про те, що даний факт не знайшов свого підтвердження, тобто автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 є об'єктом спільної сумісної власті сторін у справі.

На час ухвалення рішення вартість даного автомобіля, згідно з висновком судової експертизи становить - 146152,16 грн. / т. 3 а.с.65-70/

Згідно з свідоцтвом про право власності від 17.07.2003, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, відповідач та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_7 /т.1 а.с.33/. Посилання відповідача на придбання квартири на кошти його матері, отримані від продажу іншої квартири є безпідставними, оскільки згідно договору купівлі продажу від 05.08.2002 його батьками була відчужена квартира за 109224 (сто дев'ять тисяч двісті двадцять чотири) гривні /т.2 а.с.92/ . Доказів на підтвердження вартості придбання спірної квартири у м. Львові суду надано не було. Відповідно вважати, що вся квартира була придбана на рахунок отриманих батьками відповідача від продажу іншої квартири коштів не вбачається можливим.

Оскільки право власності на Ѕ частини даної квартири набуто відповідачем в період перебування в шлюбі з позивачем та не доведено, що за особисті кошти відповідача, то вказане майно є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Згідно з висновком судової експертизи № 49 ринкова вартість даної квартири 1680300 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч триста) гривень, а вартість ј частини - 420075 (чотириста двадцять тисяч сімдесят п'ять) гривень /т.3 а.с.113-117/. Відповідно вартість Ѕ частини, що є спільною власністю сторін дорівнює 840150 (вісімсот сорок сто п'ятдесят) гривень.

Автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 зареєстрований за відповідачем з 06.12.2007, що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 /т.1 а.с.48/. В особливих відмітках міститься посилання на наявність кредитних зобов'язань та застави, проте інші дані в матеріалах справи відсутні і вимог про врахування цих зобов'язань сторонами не заявлялось.

На час ухвалення рішення вартість даного автомобіля, згідно з висновком судової експертизи становить 338689 (триста тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) гривень 84 копійки /т.3 а.с.65-70/

Отже спільним майном подружжя є:

1) 1/7 частина квартири АДРЕСА_1 вартістю 388600 грн.

2) земельна ділянка в АДРЕСА_11 вартістю 90800 грн.

3) Ѕ частина квартири АДРЕСА_7 вартістю 840150 грн.,

4) автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 вартістю 146152 грн.

5) автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 388689,84 грн.

Загальна вартість спільного майна подружжя становить 1854392 (один мільйон вісімсот п'ятдесят чотири тисячі триста дев'яності дві) гривні, тобто частка кожного з подружжя становить 927196 (дев'ятсот двадцять сім тисяч сто дев'яносто шість) гривень. При цьому слід звернути увагу, що справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з 15.04.2011, рішення було ухвалено 20.06.2013 при цьому питання вартості спірного майна при наявності заперечень і неузгодженості сторін не було вирішено належним чином. Сторонам не були роз'яснені наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Разом з тим, в силу ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Оскільки, визначення вартості спільного майна подружжя є необхідним при розгляді питання про його розподіл і є вирішальним при визначенні частки кожного з додержанням принципу їх рівності, апеляційним судом була призначена у справі комплексна експертиза, з метою усунення неповноти дослідження обставин справи, для підтвердження та/або спростування доводів апеляційної скарги, за результатами якої визначена реальна вартість майна, що предметом спору.

Враховуючи той факт, що автомобілем Skoda Fabia, 2007 р. в., д.н.з. НОМЕР_8 з часу його придбання користується позивач, а автомобілем Mazda 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 користується відповідач, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність виділу в порядку поділу майна позивачу автомобіль SkodaFabia, а відповідачу - автомобіль Mazda.

Також враховуючи наявність права особистої власності позивача на частку в квартирі АДРЕСА_1 та наявність права власності на ј частку у цій квартирі неповнолітньої дитини сторін, яка проживає разом з позивачем, а також повнолітніх дітей, усталений порядок, за яким відповідач проживає окремо, колегія суддів вважає за доцільне виділити у власність позивача 1/7 частину квартири, яка є спільною власністю сторін. Тобто ј частина квартири АДРЕСА_1 залишається у власності позивача ОСОБА_2, з яких 1/7 частини в порядку поділу майна подружжя, а інша частина є її особистою власністю, так як куплена за кошти, які належали їй особисто. При цьому колегія суддів також зважає на те, що відповідач має у власності інше житло, а також те, що поділ спільного майна має виключати спільну власність сторін з метою остаточного вирішення спору між ними. Проте в повному обсязі виділити йому у власність Ѕ частину квартири у м. Львові не вбачається можливим, оскільки буде порушений принцип рівності часток подружжя.

Питання компенсації вартості частки у цьому об'єкті нерухомості сторонами в ході розгляду справи не з'являлось, а виходячи з положень ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою і за умови внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Так, якщо виділити у власність позивача із спільного майна подружжя: автомобіль Skoda Fabia, вартістю 146152,16 грн.; 1/7 частину квартири в м. Києві вартістю 388600 грн.; земельна ділянка вартістю 90800 грн., то вартість цього майна буде дорівнювати 625552 (шістсот двадцять п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) гривні., що є меншим на 301644 грн. від її частки у спільному майна. А отже саме на цю суму позивачу слід виділити частку в квартирі у м. Львові, яка відповідає 18/100. Таким чином, частка відповідача в квартирі АДРЕСА_6 дорівнює 32/100, так як їх спільною власністю є лише Ѕ тобто 50/100. Відповідно, вартість цієї частки становить різницю між вартістю 50/100 і 18/100 і дорівнює 538506 гривень.

За наведених обставин, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на: автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8, вартістю 146152 гривень; 1/7 (одну сьому) частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 134,3 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м, вартістю 388600 гривень; земельну ділянку по АДРЕСА_11 площею 0,2037 га, вартістю 90800 гривень; 18/100 (вісімнадцять сотих) частин квартири АДРЕСА_7 (загальною площею 58,2 кв.м.) вартістю 301644 гривень. Таким чином, загальна вартість виділеного позивачу майна становить 927196 грн., що становить Ѕ частину від вартості спільного майна подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на: автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 388689,84 гривень; 32/100 (тридцять дві сотих) частин квартири АДРЕСА_7, загальною площею 58,2 кв.м, вартістю 538506 гривень. Таким чином, загальна вартість виділеного позивачу майна становить 927196 грн., що становить Ѕ частину від вартості спільного майна подружжя.

А отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження, проте не в цілому, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2015 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки як вимоги позивача, так і вимоги відповідача в апеляційній скарзі підлягають задоволенню частково, і кожною із сторін понесені судові витрати, то їх компенсація за рахунок один одного не вбачається можливим.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315,319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2013 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна - задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя: 1/7 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 388600 гривень; земельну ділянку в АДРЕСА_11, вартістю 90800 гривень; 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, вартістю 840150 гривень; автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 вартістю 146152 гривень; автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 388689 гривень.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на: автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_8, вартістю 146152 гривень; 1/7 (одну сьому) частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 134,3 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м, вартістю 388600 гривень; земельну ділянку в АДРЕСА_11 площею 0,2037 га, вартістю 90800 гривень; 18/100 (вісімнадцять сотих) частин квартири АДРЕСА_6 (загальною площею 58,2 кв.м.) вартістю 301644 гривень;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: автомобіль Mazda, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 388689,84 гривень; 32/100 (тридцять дві сотих) частин квартири АДРЕСА_6, загальною площею 58,2 кв.м, вартістю 538506 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: