Справа № 465/6538/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2953/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Крайник Н.П.,

суддів: Берези В.І., Мельничук О.Я.

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі по 725,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з 28.09.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не погоджується із збільшенням розміру аліментів на дітей та вважає, що збільшення аліментів можливе лише з тих підстав, що матеріальний стан платника аліментів змінився і він почав отримувати щомісячно більший заробіток, однак в даному випадку матеріальний стан відповідача не змінився. Суд не врахував, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей, хоче брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, однак, позивач не повідомила йому про зміну місця проживання дітей, що стало перешкодою для побачення з дітьми та спілкування. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с8,9). Шлюб між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2розірвано 23.05.2006 року (а.с. 17).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.08.2015 року, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.09.2015 року №35-3076 (а.с.24) ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с 8,9). ОСОБА_2 тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні дітей, а тому районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З характеристик, виданих директором середньої загальноосвітньої школи №77 м. Львова від 18.08.2015 року №207 та від 18.08.2015 року №208 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5 навчається в 11-А класі СЗШ м. Львова №77, неповнолітня ОСОБА_6навчається в 9-А класі СЗШ м. Львова №77, опіку та турботу щодо дітей здійснює мама, батько не цікавиться розвитком, вихованням та успіхами доньок (а.с. 12,13).

Згідно розрахунку державного виконавця відділу ДВС Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 19.08.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період із 06.07.2007 року по 01.08.2015 року становить 48403 гривень (а.с. 5-6).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ствердили, що відповідач не приймає участі у вихованні доньок, не цікавитись їх життям, станом здоров'я, навчанням та матеріально їх не підтримує (а.с. 27-28). Із заяв неповнолітніх ОСОБА_5 від 25.08.2015р. та ОСОБА_6 від 25.08.2015р. вбачається, що такі підтримують дії матері щодо позбавлення відповідача щодо них батьківських прав. (а.с. 25,26)

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності 2 вересня 1990 року, ратифікована Постановою Верховної Ради України №7889 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як зазначено в Декларації про права дитини від 20.11.1959 року «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2. ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Згідно зі ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позов, районний суд вірно виходив з того, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні, утриманні дітей та не цікавиться їх розвитком та, враховуючи висновок органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.09.2015 р. щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4, з»ясувавши відношення дітей до пред'явленого позову, підставно позбавив відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що з дітьми не бачився більше 5 років, участі у їх вихованні та утриманні також не приймає понад 5 років, оскільки позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, однак доказів того, що ним вживалися заходи для врегулювання питання спілкування з дітьми суду такий не надав. Зокрема, зазначив, що до органу опіки і піклування із заявами про встановлення йому порядку участі у вихованні дітей не звертався.

Як пояснив у засіданні колегії суддів представник органу опіки та піклування, відповідач неодноразово викликався на засідання комісії по розгляду питання про позбавлення його батьківських прав, однак такі виклики відповідачем було проігноровано.

Колегія суддів вважає доведеним, що відповідач свідомо тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей.

Крім того встановлено, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2007 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти на утримання дітей - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 06 липня 2007 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Задовольняючи позов в частині збільшення розміру аліментів на утримання дітей з 500 грн. до 725,00 грн. на кожну дитину щомісячно, суд вірно виходив з того, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років з 01.09.2015 року становить 1455 грн. на місяць, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Зокрема, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, діти сторін подорослішали, а відповідно збільшились витрати на їх утримання, яке не можна достатньо і повноцінно забезпечити за рахунок аліментів в розмірі 500 грн. на місяць.

Відповідач доказів про перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Крайник Н.П.

Судді: Береза В.І.

Мельничук О.Я.