РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/18311/15-ц

пр. № 2/759/1313/16

02 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Ярмощук К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 118 400 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у період з вересня 2013 року по липень 2014 року отримав від нього грошові кошти в розмірі 110 000 грн. зі сплатою 10 % річних щомісяця, для розвитку книговидавничого бізнесу. З 21.07.2014 року за згодою сторін нарахування відсотків зупинено та погоджено остаточну суму заборгованості в розмірі 121 600 грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 17.10.2015 року. Оскільки взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_2 повністю не виконав, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Представник відповідача позовні вимоги підтримав частково, зазначивши що відповідачем після подачі позову сплачено суму за договором позики в розмірі 676 грн., таким чином він просить стягнути різницю між заявленою в позові сумою 118 400 грн. та сплаченими коштами в розмірі 676 грн., що загалом становить 117 724 грн. В цій частині позов просив задовольнити, а проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додатково суду повідомив, що згідно домовленості з відповідачем від 21.07.2014 року, останній зобов'язався повернути заборгованість в розмірі 121 600 грн., які так і не повернув за виключенням 3200 грн. та нещодавно сплачених 676 грн.

Позивач також підтримав позовні вимоги частково у вказаному розмірі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Суду повідомив, що відповідачу декількома платежами були надані кошти, а саме: 16.10.2013 року - в сумі 10 000 грн., 28.10.2013 року - в сумі 30 000 грн., 01.01.2014 року - в сумі 8 000 грн., 22.02.2014 року - в сумі 20 000 грн., 04.03.2014 - в сумі 20 000 грн., 11.04.2014 року - в сумі 20 000 грн., а всього 108 000 грн. під 10 % річних. Сторони визначили остаточну суму, яку відповідач зобов'язується йому повернути станом на 04.09.2015 року в розмірі 121 600 грн. У зв'язку зі сплатою відповідачем суми спочатку у розмірі 3200 грн., а під час розгляду цієї справи, ще 676 грн., остаточно просить стягнути борг в сумі 117 724 грн. Також повідомив, що відповідач обіцяє повернути борг згідно вказаного договору позики, однак в який термін невідомо, здійснюючи таке повернення на власний розсуд частинами в малих розмірах.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами ЦПК України, за зареєстрованим місцем його проживання, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Судом встановлено, що в період з вересня 2013 року по липень 2014 року ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти в розмірі 110 000 грн. зі сплатою 10 відсотків щомісяця.

21.07.2014 року за згодою сторін нарахування відсотків було зупинено та погоджена остаточна сума заборгованості в розмірі 121 600 грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 17.10.2015 року.

Згідно розписки від 04.09.2015 року написаної власноручно ОСОБА_2, останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 110 000 грн. під виплату 10-ти відсотків щомісяця на розвиток книговидавничого бізнесу, а заборгованість на час написання розписки перед ОСОБА_1 становить 121 600 грн., яку той зобов'язується повернути до 17.10.2015 року.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання дала показання, що позивач є її чоловіком, з яким вони у шлюбі з 2013 року. Відповідач є другом їх сім'ї, з яким вони постійно товаришували. З весілля у них були гроші, які вони спочатку хотіли вкласти на рахунок в банку, але потім вирішили надати відповідачу за його проханням під 10 % річних. Відповідач вчасно гроші так і не повертає, лише по 200-500 грн. за їхніми настійними проханнями.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, в судовому засіданні з"ясовано, що згідно наданої суду розписки, яку суд також досліджував в оригиналі, відповідач зобов"язувався повернути позивачу в строк до 17.10.2015 року позику у розмірі 121 600 грн., тоді як в порушення таких, повернув борг лише на загальну суму у розмірі 3 876 грн., про що вказує сам позивач у судовому засіданні та що підтверджується випискою Приват Банку по картці ОСОБА_1 та жодним чином не спорстовується відповідачем. Тому, з огляду на вказане позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума забогованості за договором позики від 04 вересня 2015 року у розмірі 117 724 грн. (121 600 грн. - 3876 грн. =117 724 грн.), тобто за мінусом вже сплачених відповідачем грошей, проти чого не заперечує і сам позивач.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, відповідно до суми задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені наступні судові витрати по даній справі - судовий збір в розмірі 1184 грн. 00 коп. Суд, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 117 724,00 грн., вважає за необхідне стягнути з відповідача суму пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме - в розмірі 1177,24 грн.

Керуючись ст. 525, 526, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 233, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 04 вересня 2015 року у розмірі 117 724 грн., судові витрати у розмірі 1 177 грн. 24 коп., всього: 118 901 (сто вісімнадцять тисяч дев'ятсот одна) грн. 24 (двадцять чотири) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя