АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 2085 /2016 Головуючий у І інстанції Малинников О.Ф.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Барановської Л.В.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Андрійко Є.Л. (далі - державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження громадянина ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець зазначав, що другим відділом ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято до виконання виконавчі документи за відповідним судовим рішенням про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітнього сина та відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що боржник добровільно рішення суду не виконує, унаслідок чого на 27 березня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 46 000 грн. та ухиляється від сплати аліментів, державний виконавець просив на підставі статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» тимчасово обмежити право виїзду за межі України без вилучення паспорта боржника ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року подання державного виконавця Андрійко Є.Л. погоджене з начальником відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій Б.І., стягувач ОСОБА_3, боржник ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 (01034, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2) у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, покладених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015 року № 2610/29375/2012 про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований: 01034, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована :01034, АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. доходів ОСОБА_1, щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2013 року до досягнення повноліття дитини.

Виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України покладено на Адміністрацію державної прикордонної служби України ( 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволені подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві та ОСОБА_6 належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності стягувача та державного виконавця.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований: 01034, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована: 01034, АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. доходів ОСОБА_1 , щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2013 року до досягнення повноліття дитини.( а.с.5-6).

Рішення набрало законної сили 29 квітня 2013 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ВП № 38732860 від 08 липня 2013 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2610/29375/2012, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва 30.04.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 29 квітня 2013 року до досягнення повноліття дитини. ( а.с. 8).

В матеріалах справи відсутні дані про направлення ОСОБА_7 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

21 жовтня 2014 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_9 звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві із заявою про оголошення розшуку боржника, але дані про оголошення розшуку боржника відсутні.

24 березня 2015 року державний виконавець Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Андрійко Є.Л., вийшовши за місце реєстрації боржника зі слів стягувача встановив , що боржник більше двох років не проживає за місцем реєстрації,що підтверджується актом державного виконавця від 24 березня 2015 року ( а.с. 81)

За актом державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 29 березня 2015 року встановлено, що майна належного боржнику на праві власності у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 не виявлено та зі слів представника стягувача ОСОБА_9 відповідач не проживає в квартирі більш 2 років, місце фактичного проживання чи перебування боржника йому не відомо ( а.с. 21).

Згідно з наданої державним виконавцем довідки розрахунку заборгованості №623/2 від 27 березня 2015 року вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 29.04.2013 по 27.03.2015 становить : 2000 грн. х 23 місяці = 46 000,00 грн. ( а.с. 23).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ВП № 38732860 від 27.03.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення та заборонено його відчуження у межах суми боргу ( а.с. 24).

У апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що він фактично проживає за адресою : АДРЕСА_3, тобто не за місцем реєстрації .

05 жовтня 2015 року він дізнався про існування виконавчого провадження і звернувся до державного виконавця за роз'ясненням, яким чином він може сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно , у зв'язку з тим , що не працює.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_7, суд належним чином не перевірив наявність доказів в підтвердження ухилення боржником від виконання рішення суду про сплату аліментів.

За відсутність у матеріалах справи доказів про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження та отримання останнім повісток державного виконавця у суду не було достатніх підстав до задоволення подання та тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон, оскільки надані державним виконавцем докази не свідчать про ухилення боржником від виконання рішення суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7 послався на те, що запрошений на роботу за кордон, але подання державного виконавця позбавляє його права отримувати доходи та виконувати обов'язок за рішенням суду. В підтвердження цього додав до апеляційної скарги копію листа генерального директора Tathkrah-Group Luxembourg відповідно до якого ОСОБА_7 запрошують в графство Люксембург для укладання контракта строком на п'ять років на посаду керівника фінансової служби ( а.с. 64).

Враховуючи наведене, ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з наведених підстав..

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року скасувати.

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: