АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року даний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість по кредитному договору № 08Ф-21 від 01.02.2008 року в розмірі 1 001 360,66 доларів США, еквівалент - 21 346 070грн. 26 коп. (з яких: заборгованість по кредиту - 701 563,66 доларів США, еквівалент 14 955 276,01 грн.; заборгованість по сплаті процентів - 212 723,19 доларів США, еквівалент - 4 534 634,06 грн.; 3 % річних - 14 925,73 доларів США, еквівалент - 318 172,75 грн.; штраф - 72 148,18 доларів США, еквівалент 1 537 987,44 грн.) та судовий збір - 3 654,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів за кредитом з 17.08.2013 року по 28.08.2015 року; заборгованості по сплаті процентів за підвищеною відсотковою ставкою у розмірі 16% річних з 27.06.2008 року по 28.08.2015 року, у розмірі 17 % річних на суму простроченої заборгованості з 13.07.2012 року по 28.08.2015 року та 3% річних і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Посилався на неправомірність стягнення заборгованості по процентах з 17.08.2013 року по 28.08.2015 року з огляду на те, що надіславши йому письмову вимогу про дострокове погашення кредиту і не отримавши її задоволення протягом 31 календарного дня, позивач набув право вжити заходи щодо стягнення заборгованості, які він не вжив й тому слід вважати що строк кредиту закінчився. Зазначав, що суд не урахував того, що позивач не повідомляв його письмово про зміну процентної ставки, а отже й не мав права на її збільшення в односторонньому порядку. Вважав, що не було підстав для застосування ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних за невиконання зобов'язання, оскільки самим договором передбачено у такому разу збільшення процентної ставки на 5 процентів.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився, подана ним через відділ прийому громадян заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає за відсутності доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання як його самого, так і його представника. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Представник Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - Мельник М.В. просив апеляційну скаргу відхилити. Одночасно повідомив, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 перебуває у приміщенні Апеляційного суду м. Києва, він його особисто бачив перед судовим засіданням, що спростовує зазначену у заяві ОСОБА_1 причину неявки представника у зв'язку хворобою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором, щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з нього з урахуванням 3% річних від простроченої суми згідно положень ст. 625 ЦК України .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір № 08Ф-21, за яким останньому для споживчих цілей було відкрито відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості в сумі 790 000,00 доларів США, на строк з 01.02.2008 року до 19.01.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 13,5 % річних.

09.04.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою надано кошти в сумі 790 000,00 доларів США.

02.06.2008 року між Банком та позичальником укладено додаткову угоду № 2, згідно якої розмір процентної ставки погоджено на рівні 16 % річних з 02.06.2008 року.

Додатковими угодами №№ 3-12 від 05.01.2009 року, від 08.05.2009 року, від 25.08.2009 року, від 04.11.2009 року, від 10.11.2009 року, від 11.12.2009 року, від 11.12.2009 року, від 15.03.2010 року, від 05.01.2011 року, від 03.06.2011 року, від 20.07.2011 року, від 13.07.2012 року - відповідно, які є невід'ємною частиною договору, Банк та позичальник змінювали порядок щомісячного погашення залишку заборгованості, змінили вид кредитування з кредитної лінії на кредит, зменшили його розмір до 741 000,00 доларів США, а також збільшили з 02.06.2008 року відсоткову ставку до 16 % та зменшили процентну ставку до 12 % річних з 01.01.2011 року. Погодили, що у разі неповернення кредиту у визначені строки банк здійснює нарахування процентів на суму простроченої заборгованості за фіксованою процентною ставкою 17 % річних.

Позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати відсотки, використати кредит за цільовим призначенням та виконати всі зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором.

Кредитний договір та додаткові угоди до нього сторонами не оспорювалися, в установленному законом порядку недійсними не визнані, підписані представником банку та відповідачем без застережень, відповідали вільному волевиявленню сторін.

Позивач надав відповідачу кредит в обумовленому кредитним договором розмірі,виконавши таким чином свої зобов'язання за договором.

Проте, відповідач своєчасно кредит та відсотки за користування ним не сплачував в наслідок чого виникла заборгованість яка станом на 14.05.2015 року становить 1 120 766,57 доларів США, еквівалент за курсом НБУ на 28.08.2015 року - 23 891 453,82 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 701 563,56 доларів США, еквівалент 14 955 276,01 грн.; заборгованість по сплаті процентів - 212 723,19 доларів США, еквівалент - 4 534 634,06 грн.; пеня за несплату кредиту - 65 676,43 доларів США, еквівалент 1 400 028,72 грн.; пеня за несплату процентів - 53 729,48 доларів США, еквівалент 1 145 354,81 грн.; 3 % річних - 14 925,73 доларів США, еквівалент - 318 172,75 грн.; штраф (п. 4.2.6) - 72 148,18 доларів США, еквівалент 1 537 987,44 грн.

Наявність заборгованості відповідачем не заперечується .

Розрахунок поданий ПАТ «Брокбізнесбанк» відповідачем не спростований, свого розрахунку не подано, тому суд підставно виходив з розрахунку наданого позивачем і стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у зазначеному в рішенні суду розмірі, виходячи з умов договору та положень ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України.

Доказів на підтвердження тому, що на час ухвалення судового рішення відповідач не мав заборгованості перед банком або її розмір був іншим, до суду ним не подано й тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно неправильності визначення розміру заборгованості в частині обрахування процентів за користування кредитними коштами з урахуванням умов додаткових угод.

Вимога банку погасити заборгованість залишена відповідачем без задоволення.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом було обґрунтовано визначено, що мало місце порушення умов кредитного договору, що полягало в невиконанні відповідачем договірних зобов'язань у визначений в ньому строк, тому суд дійшов вірного висновку про стягнення з боржника на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 120 766,57 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 28.08.2015 року - 23 891 453,82 грн.

Дострокове стягнення заборгованості при порушенні боржником своїх зобов'язань є правом банку та встановлено п.3.1.3 укладеного між сторонами договору і банк може скористатися цим правом протягом усього часу дії договору, який у даному випадку встановлений до 19.01.2018 року, а тому доводи апеляційної скарги щодо припинення договору у зв'язку з невжиттям заходів щодо стягнення заборгованості у місячний термін з часу направлення досудової вимоги є безпідставними.

Застосування відповідної процентної ставки у різні періоди дії кредитного договору та застосування 17 % ставки у разі порушення боржником зобов'язань, погоджені сторонами у кредитному договорі та у додаткових угодах до нього, відповідно до чого і здійснено розрахунок заборгованості.

ОСОБА_4 не доведено, що процентна ставка змінювалася банком згідно з п.5.1 кредитного договору, що відповідно до п.5.2 кредитного договору зобов'язувало банк письмово повідомляти позичальника. Оскільки, окрім погоджених сторонами змін процентної ставки не відбувалося, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

З умов додаткової угоди № 12 від 13.07.2012 року до кредитного договору убачається, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку несвоєчасного повернення коштів банк здійснює нарахування на суму простроченої заборгованості за фіксованою процентною ставкою 17% річних. З врахуванням цього відсутні підстави вважати, що збільшення відсотків за користування кредитом, при наявності визначених договором підстав, є неустойкою й тому висновок суду щодо застосування положень ст.625 ЦК України в частині стягнення 3% річних є обґрунтованим і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та на його правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/4345/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2197/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.