Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №326/1592/15-ц Головуючий у 1 інстанції Стріжакова Т.В.
Провадження № 22-ц/778/336/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

В позові зазначало, шо17.05.2007 року між ВАТ «Державний ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №331, згідно з яким банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 21 400 доларів США, а позичальник сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14% річних в порядку, на умовах та в строк, визначений договором (п.1.1). Кредит надається строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.05.2017 року (п.1.2). Погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 178 доларів США до 15 числа кожного місяця, починаючи з червня 2007 року після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку. Останнє погашення кредиту здійснюється позичальником не пізніше 16.05.2017 року (п.1.5). Факт отримання кредиту в сумі 21 400 доларів США ОСОБА_3 підтверджується заявою на видачу готівки №1116637 від 18.05.2007 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №331 від 17.05.2007 року між банком та відповідачем укладено іпотечний договір від 18.05.2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 60,2кв.м, житловою площею 34,7кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат. Право власності іпотекодавця на квартиру підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом, зареєстрованим Приморським КП БТІ 01.11.2000 року.

22.10.2007 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою внесені зміни до п.п.1.1,1.5 договору, в цих пунктах зазначили, що банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 27 400 доларів США, а відповідач сплатити проценти за користування кредитом 14% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 230,15 доларів США до 15 числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку. Останнє погашення кредиту здійснюється позичальником не пізніше 16.05.2017 року. Факт отримання кредитних коштів в сумі 6 000 доларів США відповідачем підтверджується заявою на видачу готівки №849796 від 24.10.2007 року. У зв'язку із збільшенням розміру кредитних коштів 23.10.2007 року укладено додатковий договір до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом.

18.07.2010 року укладено додатковий договір №2 до кредитного договору, яким внесені зміни до п.1.1, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 27 400 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 27 400 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15% річних.

Станом на 20.08.2015 року за відповідачем мається заборгованість на загальну суму 38 073, 26 доларів США, у тому числі сума: несплаченого кредиту - 22 905,77 доларів США; несплачених відсотків по кредиту-7102,82 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту - 1296,26 доларів США, по пені за несвоєчасну сплату кредиту - 4180,30 доларів США заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 660,51 доларів США річних від простроченої суми кредиту - 1927, 59 доларів США.

Посилаючись на викладене, просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з і року, зареєстрованим в реєстрі за №1036, посвідченим приватним нотаріусом, а саме: на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 60,2кв.м, житловою площею 34,7кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат, для погашення боргових зобов'язань позивачу у загальній сумі 38073,26 доларів США; 2) визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у ході виконавчого провадження, з початковою ціною предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності; 3) стягнути судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та стягнути понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №331, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 21 400,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 14 % на рік, з кінцевим терміном повернення 16.05.2017 року. Повернення кредиту повинно було здійснюватися щомісячно рівними платежами. Згодом до кредитного договору було укладені додаткові договори №1 та №2 від 17.05.2007р. та від 18.07.2008р. відповідно, згідно яких сума виданого кредиту збільшувалася до 27 400,00 дол. США, а також збільшувалася процентна ставка до 15% на рік.

На забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір іпотеки від 18.05.2007р. Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_3, яка належить на праві власності позичальнику ОСОБА_3

Зобовязання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань за договором кредиту, утворилась заборгованість, із позовом про стягнення якої ОСОБА_4 вперше звернувся до суду в 2011 році. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19.12.2011р. та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.12.2012р. позов було задоволено та достроково стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11.11.2011р. складала 32 003,77 дол. США, що у гривневому еквіваленті становило 255 463,70 грн. Заборгованість складалася з: поточної заборгованості за кредитом у сумі 15 329,55 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 7 576,22 дол. США, суми несплачених відсотків в розмірі 6 209,73 дол. США, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 1 930,70 дол. США, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 957,57 дол. США (а.с. 45-46, 48-50). З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем ДВС Приморського районного управління юстиції ОСОБА_5 20.01.2014р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання зазначених вище рішень (а.с. 47).

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 3.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому загальна сума боргу була ним збільшена у порівнянні з вищезазначеними рішеннями суддів на суму 6 069,49 дол. США, що включила у себе нараховані проценти та пеню, а також 3% річних від простроченої суми за період з 11.11.2011р. по 20.08.2015р., тобто за час, що пройшов після винесення рішень по достроковому поверненню кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявлена Банком вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також врахував, що позивач вже скористався способом захисту своїх порушених прав у вигляді стягнення заборгованості і задоволення зазначеного позову призведе до подвійного стягнення.

На підтвердження даного висновку в рішенні суду наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і апеляційний суд.

Так, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що стягнення суми боргу та звернення стягнення на майно є фактично подвійним стягненням за одним і тим же кредитним договором, що узгоджується з позицією, висловленою у п.9 Постанови пленуму ВСУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до зазначеного пункту право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. В даному випадку позичальник та іпотекодавець є однією особою, а тому звернення позивача до одного ж і того ж відповідача з різними вимогами призведе до подвійного стягнення боргу за одним і тим самим кредитним договором. Банк ще у 2011 році обрав свій спосіб захисту, шляхом дострокового стягнення кредиту, який на теперішній час виконується виконавчою службою.

Крім цього, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до п.1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, використовується відповідачем як єдине і постійне місце проживання, була придбана не за кредитні кошти, а тому на неї не може бути звернуто стягнення.

Що стосується подальшого нарахування позивачем процентів і пені після дострокового стягнення кредиту, то ці вимоги є безпідставними, в зв»язку з тим, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості у лютому 2012р., а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Щодо нарахування позивачем 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, то їх стягнення не було предметом розгляду.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: