Справа № 371/1899/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко В. М.
Провадження № 22-ц/780/4046/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 27.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю Потік-Агро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову відділ Держгеокадастру у Миронівському районі про визнання недійсним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ТОВ Потік-Агро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову відділ Держгеокадастру у Миронівському районі про визнання недійсним договору оренди землі.

В обґрунтування позову вказував, що 28 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та ТОВ Потік-Агро було укладено договір оренди землі.

Після підписання всі примірники договору оренди залишились у керівництва ТОВ Потік-Агро з метою їх державної реєстрації, примірник договору не було повернуто позивачу.

Після звернення 11 травня 2015 року до правоохоронних органів з приводу зловживання керівником ТОВ Потік-Агро службовим становищем, яке полягало в утриманні майнових сертифікатів, ОСОБА_5 дізнався, що його підпис у договорі оренди землі та акті приймання-передачі земельної ділянки є підробленим.

В рамках кримінального провадження була призначена та проведена почеркознавча експертиза, в результаті якої встановлено, що підпис ОСОБА_5 в договорі оренди землі від 28 грудня 2011 року та в акті приймання-передачі земельної ділянки виконаний не ОСОБА_5, а іншою сторонньою особою.

Оскільки ОСОБА_5 не давав згоди на укладення договору оренди землі від 28 грудня 2011 року не ставив свій підпис в графі орендодавець, підпис його у договорі є підробленим, просив визнаний вказаний договір оренди землі б/н від 28 грудня 2011 року недійсним.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 02 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_5 має на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,3039 га, розташовану на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області ДП 15 пай 586, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ № 318581 (а.с.12-13).

Вказаний державний акт був виданий позивачу на підставі розпорядження Миронівської РДА від 09 серпня 2002 року № 289 та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №153.

Після отримання у власність земельної ділянки, позивач у 2006 році передав її в оренду відповідачу, який і по даний час користується нею.

Відповідно до Договору оренди землі б/н від 28 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ Потік-Агро позивач передав, а ТОВ Потік-Агро прийняло в оренду земельну ділянку площею 4,3039 га строком на пять років (а.с.8-10).

Строк дії договору розпочався з дати державної реєстрації 28.12.2011 року і закінчується 28.12.2016 року. Отже, на день подання позову договір діє.

В травні 2015 року позивач, ознайомлюючись зі спірним договором ( в ході досудового розслідування) виявив, що зареєстровано відповідачем було фактично не той договір, який укладався між ним та товариством 28 грудня 2011 року, а його підпис у графі «Орендодавець» є підробленим.

Позивач категорично стверджує, що вказаний договір не укладав та його не підписував.

За клопотанням представника позивача, судом першої інстанції було призначено судово-почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої підписи від імені ОСОБА_5 у графі орендодавець у договорі оренди землі б/н від 28 грудня 2011 року та у акті приймання-передачі земельної ділянки від 28 грудня 2011 року, який є додатком до договору оренди землі, виконано не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 (а.с.104-113).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи позивач та його представник не надали суду доказів, що відсутність власноручного підпису позивача в договорі призвело до істотного порушення його прав, а позивач сам підтвердив, що договорами займалася його дружина, а він в ці питання не вникав, розмір орендної плати його влаштовував, і ніяких претензій до відповідача він не мав.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів в повній мірі погодитися не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, що повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Крім того сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним обєднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно із ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 статті 203 Цього кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 310/311/16-32 від 12.03.2016 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5, в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки б/н від 28.12.2011 року та акті прийому-передачі земельної ділянки від 28.12.2011 року, виконано не ОСОБА_5, а іншою особою з частковим наслідуванням його підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до п.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи із вищевикладеного та зазначених норм права, суд першої інстанції, ухвалюючи своє рішення не звернув увагу на те, що волевиявлення позивача не було направлено на укладення саме оспорюваної угоди, а тому висновки, щодо безпідставності позову є необгрунтованими.

Що ж стосується доводів відповідача, щодо дійсності даного договору, оскільки сторонами виконувалися його умови і позивач протягом усього часу отримував орендну плату, а відповідач користувався спірною земельною ділянкою, тому відсутність власноручного підпису позивача в договорі не призвело до істотного порушення його прав, то вони колегією суддів розцінюються критично, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у 2006 році було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, який передував оспорюваному договору, і відповідно підписано акт приймання передачі земельної ділянки.

Дані обставини визнаються сторонами.

Тобто, фактично після закінчення першочергового договору оренди відповідач продовжував використовувати земельну ділянку позивача, за що сплачував орендну плату і будь-яких заперечень з боку позивача не надходило.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" однією з підстав поновлення договору оренди землі передбачено: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач мав можливість іншим чином захистити своє право оренди, а ніж укладати спірний договір оренди з невстановленою особою, оскільки безспірно встановлено (а.с.109-110), що позивач оспорюваний договір оренди від 28 грудня 2011 року та акт приймання-передачі від 28 грудня 2011 року (додаток до договору) не підписував, а тому волевиявлення на його укладання не виявляв.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову та визнання договіру оренди землі без номера від 28 грудня 2011 року укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ Потік-Агро недійсним.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне, у звязку із задоволенням позову, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1023,12 грн. (а.с.1,170).

Керуючись ст.ст. 303, 307-309, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позову.

Визнати договір оренди землі без номера від 28 грудня 2011 року укладений між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю Потік-Агро недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Потік-Агро на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1023,12 грн. (одна тисяча двадцять три гривні дванадцять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

ОСОБА_3