АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору кредиту залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивачів ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вважала, що відсутня ознака повторності неявки, оскільки в судовому засіданні 15 жовтня 2015 року представник позивачів була присутня в судовому засіданні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що у червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору кредиту.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року було відкрито провадження по даній справі.

Справа № 752/9665/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/836/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
26 листопада 2015 року суд першої інстанції залишив вказану позовну заяву без розгляду, посилаючись на те, що позивачі, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, не з'явилися в судові засідання 09.07.2015р. та 26.11.2015р.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції постановив ухвалу, якою завершується провадження по справі, не забезпечивши повного і всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до положень ч.3 ст.169 та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналізуючи вказані положення цивільного процесуального законодавства, суд повинен постановити ухвалу про залишення заяви без розгляду за наявності, одночасно, наступних умов: позивач повторно послідовно не з'явився в судове засідання; при цьому позивач був належним чином повідомлений про дату, час та день вказаних засідань; від позивача не надійшло клопотання про розгляд позовної заяви за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не врахував усі наведені умови та постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду з порушенням норм процесуального права.

Так, позивачі та їх представник не з'явилися в перше призначене судом судове засідання 09.07.2015р. та в судове засідання на якому була постановлена оскаржувана ухвала 26.11.2015р.

Разом з тим, представник позивачів з'являвся в судові засідання 11.08.2015р. та 15.10.2015р., тобто відсутня послідовність двох неявок позивачів чи їх представника, законодавцем же передбачено право суду залишити позовну заяву без розгляду у разу повторної, тобто послідовної неявки в судове засідання, а не у зв'язку із двома неявками.

Більш того, позивач ОСОБА_1, шляхом надіслання на адресу суду електронного повідомлення, повідомляла суд про те, що представник позивачів не може бути присутнім в судовому засіданні 09.07.2015р. у зв'язку з хворобою та просила відкласти розгляд справи. Вказане клопотання було розглянуто судом в судовому засіданні та задоволено.

Окрім цього, в даній справі представник позивачів приймав участь в судовому розгляді 15.10.2015р., надавав пояснення в яких викладав свої доводи на підтвердження позовних вимог, заявляв клопотання, приймав участь в дослідженні матеріалів справи, а тому суд, навіть у разі двох послідовних неявок, мав підстави вирішувати справу на підставі досліджених у справі доказів, а не залишати позовну заяву без розгляду.

Таке твердження колегії суддів узгоджується з положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, вимоги апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваної ухвали підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення передчасної ухвали, яка не відповідає вимогам цивільного процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Передати ж питання на новий розгляд до суду першої інстанції апеляційний суд має право тоді, коли питання було вирішено, проте з порушенням порядку, встановленого для його вирішення (п.3 с. 312 ЦПК України).

Враховуючи викладене, а також те, що апелянт заявляє вимогу саме про передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.4 ч.2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді